Совки (Київ)
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.
Совки | ||||
![]() Де ля Фліз. Совки (1854) | ||||
Загальна інформація | ||||
---|---|---|---|---|
50°24′15″ пн. ш. 30°29′06″ сх. д. / 50.40444444002777402° пн. ш. 30.48500000002777810° сх. д.Координати: 50°24′15″ пн. ш. 30°29′06″ сх. д. / 50.40444444002777402° пн. ш. 30.48500000002777810° сх. д. | ||||
Країна |
![]() | |||
Адмінодиниця | Київ | |||
Карта | ||||
![]() |
Со́вки — історична місцевість, селище у Києві розташована між проспектом Валерія Лобановського, вулицями Холодноярською, Михайла Максимовича і Жулянами. Розташоване в Солом'янському районі.
Основні вулиці — Каменярів, Яблунева, Сумська, Мостова.
Прилягають до місцевостей Жуляни, Олександрівська слобідка, Ширма.
Походження назви не встановлене. За однією з версій, назва походить від пташки совки або ж від однойменної комахи-шкідника. Можливо, в далекому минулому тут зустрічалися ці представники фауни.
На місці майбутніх Совок у 2-й половині XIV століття виник заміський двір київського князя Володимира Ольгердовича, що з кінця 14 століття фігурує як Володимерка. Під назвою Сувки (Сувка) вперше згадані як володіння домініканського монастиря, що 1612 року було продано шляхтичу Ярошу Покаловичу. У 1618 році придбані Києво-Печерською лаврою, а у 1656 році — Софійським монастирем.
Про Совки станом на середину XIX століття Л. Похилевич у праці «Сказания о населенных местностях Киевской губернии» писав:
![]() |
Жителей обоего пола 161. Она (деревня Совки — авт.) разбросана по живописным оврагам, поросшим густыми кустарниками. Пруд в деревне и при нем мельница принадлежат с 1850 года митрополитанскому дому взамен пруда, отданного кадетскому корпусу. Здесь же находится свечной восковой завод, устроенный в 1837 году Совки принадлежали до 1787 года Киево-Печерской Лавре, которой и ныне близ деревни принадлежит хорошая пасека. | ![]() |
Зважаючи на невеликі розміри та малу кількість населення Совки до 1910-х років не мали власної церкви — це підтверджується картами Київщини 1850-х, 1890-х. Приписна каплиця, перетворена згодом на Покровську церкву, виникла близько 1911-12 років.
Про Совки кінця XIX століття можна знайти згадки і у «Словнику географічному Королівства Польського та інших земель слов'янських»:
![]() |
Совки … повіту Київського, Білогородської волості, парафії православної Жулян, за 5 верст від Києва, має 272 мешканці… Невелика цегельня. Став, із млином, що на ньому знаходиться, належить київським митрополитам | ![]() |
.
На 1900 рік Совки, казенне село Білогородської волості Київського повіту, у селі дворів 132, мешканців 883 особи, з них чоловіків 436, жінок 447. Головне заняття мешканців — хліборобство. У селі школа грамоти, три цегельних заводи, належних Харитону Чиркову, Федору Скворцову та Дмитру Сингаївському, на кожному заводі працювало по 16 робітників, що прибули з Чернігівської губернії. Діяв шкіряний завод, належний Олександру Єрохіну, де працювало 35 чоловіків — 7 місцевих, а 28 прибулих з Чернігівської та Орловської губернії.
З 1923 року Совки в межах Києва, до того входили до Київського повіту Київської губернії. Невдовзі селище відійшло до Київської приміської смуги та до 1933 року були центром сільської ради і лише 1933 року були остаточно підпорядковані місту. Станом на 1932—1933 роки майже 90 % населення селища складали робітники, втім Совки також дуже постраждали від голодомору — із 1310 мешканців, що населеляи село 1932 року, загинуло 420 осіб — 32 % населення села…[1]. Для порівняння — Друга світова війна забрала життя 100 мешканців селища.
Здавна і до 1-ї третини ХХ століття. Совки фактично мали лише дві вулиці — початкові частини сучасних вулиць Крутогірної та Каменярів.
Протягом 1930—50-х років Совки здобули сучасного вигляду, коли під забудову було освоєно підвищення над Совськими балками. Тоді ж сформувалася сітка вулиць та провулків (32 вулиці та провулки) та збудовано основну частину існуючої одноповерхової садибної забудови.
Церква у Совках залишалася діючою і 1936 року, чи закривалася у 1938-39 роках, невідомо. Та церква точно діяла і за окупації і пізніше. Зруйнована була у 1960-х роках. Нині на тому місці збудовано новий православний храм.
Совки дали назву Совським ставкам, кладовищу, вулицям та провулкам, що існували або існують (нині назву Совська має одна з вулиць Жулян).
- Совки. Непарадный Сталианс. Малоэтажная городская архитектура СССР.
- Веб-енциклопедія Києва.
- Киев: энциклопедический справочник / под ред. А. В. Кудрицкого — 2-е изд. — К. : Гл. ред. Украинской Советской Энциклопедии, 1985. — 760 с., ил. (рос.)
- Вулиці Києва. Довідник / за ред. А. В. Кудрицького. — К. : «Українська енциклопедія» ім. М. П. Бажана, 1995. — 352 с. — ISBN 5-88500-070-0.
- Київ. Короткий топонімічний довідник. Довідкове видання / Л. А. Пономаренко, О. О. Різник — К. : Видавництво «Павлім», 2003. — 124 с. : іл. — ISBN 966-686-050-3.
- ↑ Вакулишин Сергій.Голодова катастрофа в Києві. 2005 [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.]
![]() |
Це незавершена стаття про Київ. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |
Вулиці | Федора Андерса · Володимира Брожка · Добросусідська · Заповітна · Згурівська · Каменярів · Колоскова · Кринична · Кругла · Крутогірна · Михайла Максимовича · Мостова · Охтирська · Похила · Пронівська · Пржевальського · Рибна · Сигнальна · Словечанська · Сумська · Федьковича · Холодноярська · Червона · Яблунева · Ясна |
---|---|
Провулки | |
Проспект | |
Зниклі вулиці | Гречана · Залізняка · Новоозерна · Привітна · Селянська · Сурикова · Товариська · Трояндова · Турбавська |
Зниклі провулки |
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.