Пріорка
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.
Пріорка Київ | ||||
Хата на Пріорці | ||||
Загальна інформація | ||||
---|---|---|---|---|
50°30′17″ пн. ш. 30°27′09″ сх. д. / 50.5046593° пн. ш. 30.4524988° сх. д.Координати: 50°30′17″ пн. ш. 30°27′09″ сх. д. / 50.5046593° пн. ш. 30.4524988° сх. д. | ||||
Країна |
![]() | |||
Район | Оболонський район, Подільський район | |||
Адмінодиниця | Київ | |||
Поштовий індекс | 04074, 04114, 04201 | |||
Головні вулиці | Вишгородська, Автозаводська та ін. | |||
Заклади освіти та культури |
№ 8, 14, 16, 299 (філія) | |||
Парки | пам'ятка природи «Крістерова гірка», Березовий Гай, Кинь-Грусть | |||
Транспорт | ||||
Метрополітен |
![]() ![]() ![]() ![]() | |||
Залізнична інфраструктура | Пріорка | |||
Карта | ||||
Пріо́рка — історична місцевість у північній частині правобережжя Києва, де розташовані сучасні Вишгородський та Мостицький масиви, місцевості Кинь-Ґрусть і Крістерова гірка. Межує на півдні з Куренівкою, на заході — з Мостицьким масивом, Вітряними горами і селищем Шевченка, на півночі — з Мінським масивом і лісом, на сході — з Оболонню. Основні вулиці Пріорки — Автозаводська, Вишгородська і Мостицька.
На Пріорці виявлено сліди палеолітичної стоянки.[1]
У першій половині 13-го століття у цій місцевості виникло поселення Яцківка (або Іоакінфівка) засноване домініканським ченцем Яцеком (Іоакінфом) Одровонжем, який у 1222–1226 роках проповідував у Києві католицизм і заснував Богородицький домініканський монастир. Від того часу поселення належало монастирю. Першим пріором (настоятелем) монастиря був Годін.[1]
Слобідку під назвою Пріорка (від пріора) тут заснував домініканський чернець, генеральний проповідник монастиря Петро Розвадовський невдовзі після 1629 року.[1][2]
У своїх записках 1634–1664 років Петро Розвадовський писав, що монастирю тут належала широка місцевість від річки Сирець до селища Берковець включно, до річок Ірпеня і річок Горенка та Водиця на межі із Вишгородською землею. Зокрема, про Пріорку він писав наступне:[2]
Монастирські землі починаються від річки Сирець за Кирилівським монастирем у бік Пріорки, одразу за мостом перед великим хрестом. З правого боку колись було поселення Яцківка (Іоакінфівка), з якої ми платили подвірний податок (за квитанціями 1629 року). Я не застав уже того поселення: але на тому ж місці поставили постоялий дім, і з нього був дохід.
Також у своїх записках Розвадовський згадує, що у Пріорці рада отців монастиря (конвенту) дозволила збудувати руську, тобто православну, церкву.[2]
Згодом назва Пріорки трансформувалась у народній традиції в Преварку, Приварку, Переварку тощо. Також зустрічалася назва «поля конвентські».[1]
Після польсько-козацької війни 1648—1657 років Пріорка змінює власника. За одними відомостями, вона з 1650-х років належала київському полковнику Яненку-Хмельницькому та його наступникам. За іншими відомостями, вона була конфіскована у домініканського монастиря і передана київському Братському Богоявленському монастирю, чиє володіння було підтверджене грамотою російських царів Петра I та Івана V за 1694 рік.[1]
У 1654 році у Пріорці налічувалося 20 хат.[1]
У 1701 році указом гетьмана Івана Мазепи Пріорка була передана Київському магістрату. Це володіння було закріплено у 1710 році грамотою Петра I, яким вона була передана в управління київського війта Дмитра Полоцького, а пізніше — грамотою гетьмана Данила Апостола, у якій вона була названа селом.[1]
У 1723 році тут налічувалося 94 хати, а 1736 році — 87 хат.[1]
На картах середини 18 століття село локалізується на перетині сучасних вулиць Вишгородської та Мостицької. Через Пріорку проходила дорога на Вишгород і Межигірський монастир уздовж сучасних Кирилівської та Вишгородської вулиць. Також у Пріорці починалася «Бита Гостомська вона ж Мостицька» дорога, що вела на Гостомель, перетинаючи річку Ірпінь у Мостищі і проходячи поряд із Синім озером.[3][4]
Спеціалізацією околиці на середину 19 століття залишались городництво, садівництво, ягідництво, виноградарство, цим місцеві жителі займались ще донедавна: вирощували редиску, салат, огірки, помідори, баклажани та продавали свої продукти на базарах. Процвітало тут і кустарне виробництво: гончарство, бондарство, люди тримали винокурні та варили пиво.[5]
У другій половині 19-го століття Пріорка перетворюється на дачне передмістя Києва і значною мірою перебуває у користуванні Товариства київських обивателів. Приблизно у цей час формується схема шляхів сполучення на Пріорці, залишки якої збереглись і донині.[1]
У 1880 році Пріорка увійшла до складу Києва.[1]
Станом на 1894 рік Пріорка входила до Плоської поліцейської дільниці Києва і простягалася територіями сучасних Вишгородського і Мостицького масивів уздовж Вишгородської та сучасних Автозаводської і Мостицької вулиць. Зокрема тут знаходилися:[6]
- вулиці Вишгородська, Старозабарська, Новозабарська, Пісочна, Лугова, Дачна, Мала Мостицька;
- дорога Білицька;
- церква Покрови Пресвятої Богородиці;
- урочище Западинці;
- струмки Коноплянка, Курячий брід і Западинський.
Також тут знаходилися дачі:[6]
- Графа Браницького — нині промзона навколо Інституту імені Бакуля,
- «Кинь Ґрусть» і Коробкіна — нині місцевість Кинь-Ґрусть,
- Крістера — нині місцевість Крістерова гірка.
Згідно перепису 1926 року у Пріорці налічувалося 1187 володінь і проживало 5802 людей (2797 чоловіків та 3005 жінок).[7]
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b7/Priorka_1910.jpg/200px-Priorka_1910.jpg)
У 1960–80-х роках Пріорку майже повністю переплановано і перебудовано. Від старої забудови залишилися Покровська церква, кілька житлових будинків, зокрема меморіальні — музеї Фотія Красицького та «Хата на Пріорці».
У 1960 році починається реконструкція житлового фонду між вулицею Пріорською і площею Тараса Шевченка, де було збудовано Вишгородський масив. Загальна площа реконструкції склала 112 га, яка була забудована новими 5- і 9-поверховими житловими будинками.
Забудова в північному напрямку велася вздовж Полярної вулиці. Тут на площі 65 га в 1971—1975 роках споруджено 300 тис. м². житлового фонду, який представлений 9-поверховими будинками з цегляних блоків і залізобетонних панелей і 16-поверховими будинками. Характерним для цього масиву є значна кількість будинків для малосімейних (37,3 %). У 1989—1990 роках забудовано мікрорайон на вулицях Бережанській і Петра Панча.
У середині 2000-х років на Вишгородській вулиці, на території суміжній із пам'яткою природи «Крістерова гірка», було розпочато будівництво житлового комплексу «Паркове місто».
- ↑ а б в г д е ж и к л Лідія Пономаренко, Пріорка / Топонімічний словник / Звід пам'яток історії та культури України: Енциклопедичне видання. У 28 томах: Київ. Кн. 1, ч. 3.: С–Я / Редкол. тому: Відп. ред. П. Тронько та ін. Упоряд.: В. Горбик, М. Кіпоренко, Н. Коваленко, Л. Федорова. Головна редакція Зводу пам'яток історії та культури при видавництві "Українська енциклопедія" ім. М.П. Бажана. – К.: Голов. ред. Зводу пам'яток історії та культури при вид-ві "Українська енциклопедія" ім. М.П. Бажана, 2011. – Стор 2094.
- ↑ а б в Петръ Развидовскій (Розвадовський) / Сборникъ матеріаловъ для исторической топографіи Кіева и его окрестностей (в ІІІ розділах, редактори Володимир Антонович, Ф. Терновський). — К. : типографія Е. Я. Федорова, 1874. — Отделъ ІІ. — С. 102–106(рос.)
- ↑ Вортман Д. Я. - Північно-західні околиці Києва середини XVIII ст. на картах монастирських…. www.myslenedrevo.com.ua. Процитовано 12 листопада 2021.
- ↑ Вортман Д. Я. Північно-західні околиці Києва у середині XVIII ст. на картах монастирських володінь // Вісник геодезії та картографії. - 2015. - № 4. - С. 38-43
- ↑ О. Гула. «Хата на Пріорці»: Т. Шевченко в пам’яті населення київської околиці // Україна у світовій історії. - 2014. - № 1. [Архівовано 2021-09-24 у Wayback Machine.] - С. 11-17.
- ↑ а б Мапа Києва 1894 року зі передмістями, видання Стефана Кульженко
- ↑ Населені місця Київщини. Попередні підсумки перепису 17 грудня 1926 року / Київське округове статистичне бюро. — К., 1927. — с. 80 [Архівовано 14 листопада 2021 у Wayback Machine.]
- Вулиці Києва. Довідник / за ред. А. В. Кудрицького. — К. : «Українська енциклопедія» ім. М. П. Бажана, 1995. — 352 с. — ISBN 5-88500-070-0.
- Звід пам'яток історії та культури України: Енциклопедичне видання. У 28 томах: Київ. Кн. 1, ч. 3.: С–Я / Редкол. тому: Відп. ред. П. Тронько та ін. Упоряд.: В. Горбик, М. Кіпоренко, Н. Коваленко, Л. Федорова. Головна редакція Зводу пам'яток історії та культури при видавництві "Українська енциклопедія" ім. М.П. Бажана. – К.: Голов. ред. Зводу пам'яток історії та культури при вид-ві "Українська енциклопедія" ім. М.П. Бажана, 2011. – Стор 2094.
- Київ: енциклопедичний довідник / за ред. А. В. Кудрицького. — К. : Гол. ред. Української Радянської Енциклопедії, 1981. — 736 с., іл.
- Київ. Історична енциклопедія. 1917—2000 роки.
- Приорка. Непарадный Сталианс. Малоэтажная городская архитектура СССР.
- Наша Пріорка. – 2-е вид. / Ігор Однопозов, Дар'я Кононюк. – Київ, 2019. – 288 с. : фотоіл., портр.
- Семен Широчин, Олександр Михайлик. Невідомі периферії Києва. Північне Правобережжя. — Київ : Самміт-Книга, 2021.
Екскурсія Пріоркою на YouTube
Киевская амплитуда: Закоулки Приорки (2017) (російською) на YouTube
- Інтерв'ю з авторами книги «Невідомі периферії Києва. Північне Правобережжя» (аудіо) на UA: Українське радіо
![]() |
Це незавершена стаття про Київ. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |
Вулиці | Автозаводська · Агрегатна · Бережанська · Берестецька · Боровиковського · Вишгородська · Миколи Гулака · Добринінська · Дубровицька · Запа́динська · Ярослава Івашкевича · Казанська · Кобзарська · Коноплянська · Сім'ї Кульженків · Лугова · Макіївська · Мукачівська · Академіка Навашина · Новозабарська · Петра Панча · Полярна · Попова · Пріорська · Радомишльська · Резервна · Сокальська · Шахтарська |
---|---|
Провулки | |
Зниклі вулиці | Аральська · Барвінкова · Водяна · Дзвінкова · Заливна · Зв'язкова · Квітнева · Коростишівська · Левченка · Малоконоплянська · Маломостицька · Мелітопольська · Невельська · Патона · Славутинська · Старозабарська |
Зниклі провулки | Аральський · Барвінковий · Берестецький · Боровиковського · Брестський · Брюсова · Вишгородський · Водяний · Дзвінковий · Жашківський · Заливний · Казанський · Коростишівський · Левченка · Мостицький · Мукачівський · Невельський · Славутинський · Чепурний |
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.