Сефардська мова
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.
сефардська мова (Ладино) | |
---|---|
גודיאו - איספאנייול Djudeo-espanyol, לאדינו Ladino | |
Поширена в | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Носії | Ізраїль — 100 000, Туреччина — 8 000, Греція — 1000, усюди постійно зменшується. |
Писемність | єврейський алфавіт, латинський алфавіт |
Класифікація | Індоєвропейські мови |
Офіційний статус | |
Регулює | Національний регулятор ладіноd[1] |
Коди мови | |
ISO 639-1 | — |
ISO 639-2 | lad |
ISO 639-3 | lad |
Юдаїзм |
---|
![]() ![]() |
|
|
Конфесії
|
|
|
Політика
|
Сефа́рдська мова (єврейсько-іспанська, лади́но[2], джудекка, джудесмо, спаньйолі, жудезмо, хебронео) — мова сефардів, одна з єврейських мов. Належить до іберо-романської підгрупи романських мов.
Сефардська мова є фактично продовженням ранньо-єврейсько-кастильського діалекту, що включив в себе носіїв і риси інших єврейських іберо-романських діалектів. Він використовує власну систему орфографії.
Слід розрізняти мову ладино, як одну з єврейсько-кастильських мов на Іберійському півострові, та ладинську мову в Швейцарії й Північній Італії, що належить до ретороманської-групи романських мов.
Початок утворення цього різновиду іспанської мови пов'язано з вигнанням з Іспанії в 1492 році євреїв, що розселилися головним чином на території Османської імперії, в Північній Африці, потім в Португалії, Італії, Греції, Румунії, Палестині та ін.
Перебуваючи в умовах іншомовного оточення і не маючи статусу офіційної мови, вона досі зберігає риси (головним чином у фонетиці) іспанської мови кінця XV ст. Функціонує як побутова мова, що виявляє ознаки вимирання. Поширена в Ізраїлі, окремих районах Туреччини, Греції, Югославії, Румунії, Болгарії.
Кількість носіїв становить близько 100 тисяч. Діалектне членування пов'язане з країнами проживання носіїв. Основні діалектні варіанти — турецький, румунський, югославський. У 1996 році Кнесет прийняв закон про створення Національного управління з охорони культурної спадщини сефардською мовою.
Термінологія в застосуванні до сефардської мови різноманітна і нестійка. У науковій літературі все більшого поширення набуває термін «сефардська», який охоплює всі усні та письмові різновиди мовлення; як самоназва не вживається.
Так само широкий зміст має і термін «єврейсько-іспанська», проте іноді його застосовують в більш вузькому сенсі, для позначення мови єврейсько-іспанських письмових текстів починаючи з другої половини XIX ст. У цьому значенні він протистоїть терміну «ладино», який відноситься до традиційної мови єврейсько-іспанської релігійної літератури, що склався до XIII ст., Тобто ще під час перебування євреїв на Піренейському півострові.
Терміном «ладино» нерідко називають сефардську мову в цілому; в цьому значенні він був уживаний до кінця XIX ст.[3]; Як самоназва ніколи не вживався.
Найпоширенішою самоназвою є «джида» або «джуді» (Туреччина, Боснія, частково Греція), а також «джудезмо» (Болгарія, Македонія, частково Греція і Румунія); останній термін вживається також у науковій літературі.
В Ізраїлі та Туреччині існує самоназва «(е)спаньйолі»; в Ізраїлі також вживаються назви «еспаньйол», «спаньйолі». Мова сефардів Північної Африки (Алжир, Туніс, Марокко) має самоназву «хакітія», «хакет», що вживається і в науковій літературі для позначення відповідного діалекту.
Фонетичні особливості ладіно: спірантизації d, g в інтервокальній позиції, опозиція змичкових і фрикативних b, збереження давньої кастильської системи фрикативних приголосних [f] — [v], [s] — [z], відсутність палаталізації приголосних, перехід голосних о, е в ненаголошеному положенні в u, i.
Основний пласт лексики — слова романського походження, проте їх фонетична структура та морфологічне оформлення можуть бути змінені. Запозичення з івриту належать переважно до релігійно-ритуальної сфери.
У турецькому діалекті ладіно сильний вплив турецької та італійської мов, в румунському і югославському діалектах — вплив французької мови. Літературний ладіно склався на основі койне XV ст. Перший пам'ятка — П'ятикнижжя 1547 р., видане в Константинополі. Писемність існує з XVI ст. на основі єврейського алфавіту (застосовувався рабинський шрифт, він же шрифт Раші), використовуються діакритичні надрядкові знаки і гортанні букви єврейського алфавіту для позначення голосних. Нині преса в Туреччині (з 1928 р.) та Ізраїлі використовує латинський шрифт.
Для письма від руки використовувався курсивний шрифт, званий солетрео (солітрео) або хаці-кульмус (івр. חצי קולמוס). На ладіно видаються книги і періодика, в Ізраїлі ведеться радіомовлення.
Для сефардської мови було застосоване або запропоновано декілька варіантів писемності:
- Традиційна писемність на основі єврейського письма, що залишалося єдиною в сефардській мові аж до XIX століття. Алфавіт продовжує використовуватися сьогодні, особливо в релігійній літературі.
- Писемність на основі грецького алфавіту (у Греції) і кирилиці (в Югославії та Болгарії) застосовувалася в минулому в окремих випадках, але не використовується сьогодні.
- Писемність на основі турецького алфавіту застосовується сефардами, що проживають в Туреччині. Цей варіант є одним з найпоширеніших, оскільки у зв'язку з Голокостом, значна частина носіїв сефардської мови сьогодні проживає в Туреччині.
- Ізраїльський інститут сефардської мови «Autoridad Nasionala del Ladino» і сефардський культурний фонд «Акі Єрушалаїм» просувають варіант латинського алфавіту, при якому слова транслітерує фонетично, незалежно від їх правопису в іспанському або старокастильському (ісп. " como «- сефард.» komo "; ісп. «Niña» — сефард. «Ninya»).
- Писемність на основі іспанської абетки, включаючи орфографічні норми сучасної іспанської мови. Ефективність цього варіанта сумнівна, тому що фонетика іспанської мови зазнала значних змін з XV століття, в той час як фонетика сефардської зберегла архаїчні риси, що більше не відображаються у неодноразово реформованому іспанському правописі.
- Найконсервативнішим і набагато менш популярним є варіант прийняття іспанського алфавіту зразка 1492 року (старокастильського). У цьому випадку фонетичні особливості сефардської отримають своє відображення на письмі. Однак у деяких випадках є невизначеність у вигляді подвійного використання букв і буквосполучень в цьому алфавіті, а також проблема передачі слів, запозичених з інших мов (зокрема з івриту).
- ↑ Guinea Ecuatorial tendrá este año Academia de la Lengua de la RAE // El País — Madrid: PRISA, 1976. — ISSN 1576-3757; 1134-6582
- ↑ Євреї в Україні
- ↑ Ґаус, 2016, с. 4.
- Габінський М. А. Сефардська мова / / Основи балканського мовознавства. Мови балканського регіону. Л., 1990, ч. 1.
- Габінський М. А. Сефардська (єврейсько-іспанська) мова. Балканський діалект. Кишинів: Штіінца, 1992.
- Карл-Маркус Ґаус. Зникомі європейці. Слідами сефардів Сараєва, ґотшейських німців, арберешів, лужичан і арумунів. — Київ : Темпора, 2016. — Т. пер. Христина Назаркевич. — 300 с. — ISBN 978-617-569-292-9.
- Кънчев И. Фонетика и фонология на испано-еврейския говор в България. София, 1971.
- Actas del primer simposio de estudios sefardies. Madrid, 1-6 de junio de 1964. Madrid, 1970.
- Bossong G. Die traditionelle Orthographie des Judenspanischen (udezmo) // Zum Stand der Kodifizierung romanischer Kleinsprachen. Tübingen, 1991.
- Crews C. M. Recherches sur le Judeo-Espagnol dans les pays balcaniques. Paris, 1935.
- Gabinski M. A. Das Judenspanische in der gegenwärtigen Diskussion // Archiv für das Studium der neueren Sprachen und Literaturen. 1993, Bd. 230.
- Kramer J. Das Ladino als sakrale Schriftsprache der Spaniolen // Zum Stand der Kodifizierung romanischer Kleinsprachen. Tübingen, 1991.
- Marcus S. Ha-safa ha-sfaradit yehudit… The Judeo-Spanish Language. Jerusalem, 1965.
- Renard R. Sepharad. Le monde et la langue judeo-espagnole des Sephardim. Mons, s. d.
- Sala M. Phonetique et phonologie du judeo-espagnol de Bucarest. The Hague; Paris, 1971.
- Sephiha H. V. Le ladino (judeo-espagnol calque). Structure et evolution d'une langue liturgique. Paris, 1979, 2 vols.
- Socolovsky, Jerome. «Lost Language of Ladino Revived in Spain», Morning Edition, National Public Radio, March 19, 2007. [1]
- Studemund M. Bibliographie zum Judenspanischen. Hamburg, 1975.
- Wagner M. L. Beiträge zur Kenntnis des Judenspanischen von Konstantinopel. Wien, 1914.
- Wagner M. L. Caracteres generales del judeo-español de Oriente. Madrid, 1930.
- Nehama J. avec la col. de Jesus Cantera. Dictionnaire du judeo-espagnol. Madrid, 1977.
- Pascual Recuero P. Diccionario basico ladino-español. Barcelona, 1977.
- Kohen Eli, Kohen-Gordon, Dahlia. Ladino-English, English-Ladino: Concise Encyclopedic Dictionary (Judeo-Spanish), Hippocrene Concise Dictionary, Hippocrene Books, 2000.
- Шрифт солітрео
- Шрифт солітрео
- А. Школьник. Мова як батьківщина народу. Невже ладіно вмирає? (рос.)
- Еврейско-испанский язык // Электронная еврейская энциклопедия. (рос.)
- Мова ладіно на сайті Ethnologue: Ladino. A language of Israel (англ.)
- Мова ладіно на сайті Glottolog 3.0: Language: Ladino (англ.)
- Мова ладіно на сайті WALS Online: Language Ladino (англ.)
Романські мови та їхні діалекти | |
---|---|
Окситано-романські | Окситанська oc/oci (гасконський діалект gsc (вкл. аранську говірку); північні діалекти: лімузенський lms ▪ овернський auv ▪ віваро-альпійський; південні діалекти: ланґедокський lnc ▪ провансальський prv (вкл. говірку Ніцци) ▪ шуадит sdt) ▪ Каталанська ca/cat (східні діалекти: центральнокаталанський (вкл. субдіалекти: барселонський ▪ шіпелья ▪ таррагонський ▪ салат ▪ північний перехідний) ▪ північнокаталанський (русільйонський) (субдіалект: капсійський) ▪ балеарський (мальоркський) ▪ алґерський; західні діалекти: північно-західний (вкл. субдіалекти: рібагорський ▪ пальяський ▪ льєйдський) ▪ північноваленсійський (ебрський) (вкл. субдіалекти: валенсійський перехідний (каталанський туртозький) ▪ кастельйоський (власне північноваленсійський)) ▪ валенсійський (вкл. стандарт AVL не затвердж. ca-valencia/val ▪ апічат ▪ південноваленсійський ▪ алаканський ▪ мальорський у муніципалітетах Тарбена та Ла-Валь-де-Ґалінера) |
Галло-італійські | Ломбардські мови: Західноломбардська lmo (діалекти: альпійський ломбардський ▪ західний ломбардський передальпійський ▪ західний нижньо-ломбардський ▪ міланський) ▪ Східноломбардська lmo (діалекти: район м. Барґамо ▪ район м. Брешія) ▪ Галло-сікулійські діалекти (Сицилія); Лігурійська мова: Лігурійська lij (діалекти: монегаський ▪ генуезький); Інші галло-італійські мови: П'ємонтська pms та юдео-п'ємонтська ▪ Емільяно-романьйольська eml (діалекти: еміліанський (вкл. говірку м. Болонья) ▪ романьйольський); Венеційські мови: Венеційська vec (діалекти: центральний ▪ східний або узбережний ▪ західний ▪ північно-центральний ▪ північний) ▪ Істро-венеційська |
Іберо-романські | Західноіберійські: Галісійсько-португальські мови – Португальська pt/por (діалекти Португалії: південні та центральні (вкл. Азорські о-ви ▪ діалект м. Лісабон) ▪ північні ▪ барранкеньйо; діалекти Бразилії: північні ▪ південні ▪ діалекти Уругваю; діалекти інших країн: Африка (країни ПАЛОР) ▪ Макао ▪ Східний Тимор) ▪ Галісійська (діалекти: східний ▪ центральний ▪ західний) ▪ Фальська fax ▪ Креольські на основі португальської: корлайська vkp ▪ малакканська (Індонезія) mcm; Іспанська мова – Іспанська es/spa (вкл. стандартну або нейтральну іспанську; північні діалекти: арагонський ▪ кастильський; південні діалекти: ла-манчський ▪ естремадурський ▪ мурсійський ▪ андалузький ▪ діалект Канарських о-вів; латино-американські варіанти: карибський ▪ південно-американський тихоокеанський ▪ центральноамериканський ▪ аргентинсько-уругвайсько-парагвайський ▪ високогірний латино-американський (вкл. північноамериканський: Мексика ▪ США); варіанти мови на інших континентах: Марокко ▪ Екваторіальна Ґвінея ▪ Філіппіни) ▪ Ладино; Леонсько-астурійські: Астурійська ast (діалекти: західний ▪ центральний ▪ східний ▪ кантабрійський ▪ монтаньєзький) ▪ Леонська ▪ Мірандська mwl ▪ Естремадурська ext; Східноіберійські: Каталанська ca/cat (східноіберійська підгрупа або окситано-романська підгрупа) ▪ Окситанська oc/oci (східноіберійська підгрупа або окситано-романська підгрупа) |
Галло-романські | Мова ойль: Французька fr/fre/fra (варіанти мови у Франції: стандартна європейська французька ▪ розмовна Півдня Франції ▪ розмовна Ельзасу ▪ розмовна Бретані ▪ розмовна Корсики ▪ розмовна Ліона та Ліоне ▪ розмовна Савойї ▪ розмовна Марселя; Бельгія (Валлонія та Брюссель); Швейцарія; Люксембург; Італія (Вале-д'Аоста); Канада та США: стандартна французька Квебеку ▪ жуаль ▪ Онтаріо ▪ Луїзіана (акадійська) frc; Гаїті; Африка та Близький Схід: Магриб ▪ Африка південніше Сахари ▪ Ліван ▪ Індокитай (В'єтнам ▪ Лаос ▪ Камбоджа) ▪ Французька Ґвіана ▪ Нова Каледонія) ▪ Креольські мови на основі французької (мова Гаїті ht/hat ▪ мова Сан-Мігелю scf ▪ мова Реюньйону rcf ▪ креольська мова Луїзіани lou ▪ каріпуна (Центральна Америка) kmv ▪ мова Гвіани gcr ▪ мова Гваделупи gcf ▪ сеселва (мова Сейшельських о-вів) crs ▪ мова Сент-Люсії acf) ▪ Мова ойль (бургундська ▪ говірка Франш-Конте ▪ лотарінгська ▪ шампанська ▪ говірка Бурбоне ▪ говірка Беррі ▪ говірка Пуату ▪ галло ▪ нормандська ▪ джерсійська говірка ▪ пікардійська pcd ▪ валлонська мова wa/wln); Франко-провансальська мова: Арпітанська (франко-провансальська) frp (діалекти: ліонський ▪ діалект Дофіне ▪ савойський ▪ діалект Франш-Конте ▪ діалект Во ▪ діалект Вальдотен ▪ фаетарський ▪ п'ємонтський) |
Ретороманські | Романшська rm/roh (рейнські діалекти ▪ ладинські діалекти) ▪ Ладинська (Італія) lld ▪ Фріульська fur (діалекти: центральний ▪ північний ▪ південно-східний ▪ західний) |
Піренейсько-мосарабські | Піренейська підгрупа: Арагонська an/arg (діалекти: південний ▪ східний ▪ західний ▪ центральний); †Мозарабська підгрупа: †Мосарабська mxi |
Італо-далматинські | Італійська ita (діалекти: тосканський ▪ центральноіталійський) ▪ Неаполітанська nap (діалекти: маркільяно мерідіонале ▪ молізано ▪ пулієзе ▪ кампано ▪ лукано) ▪ Сицилійська scn ▪ Істрійська ▪ Юдео-італійська ▪ †Далматинська dlm (діалекти: рагузький ▪ вельйотський) ▪ Корсиканська cos (італо-далматинська підгрупа або південнороманська підгрупа) |
Східнороманські | Румунська (дако-румунська) мова: Румунська rum/ron (північні діалекти: банатський ▪ марамуреський ▪ молдовський ▪ трансильванський; південні діалекти: мунтенський ▪ олтенський); Інші східнороманські мови: Аромунська rup (діалекти: москопольський ▪ ґрамустянський ▪ фаршеротські ▪ бітольський ▪ струґський ▪ вардарський) ▪ Меглено-румунська ruq ▪ Істро-румунська ruo |
Південнороманські | Сардинська мова: Сардинська srd (діалекти: північний лоґудорезький src ▪ центральний нуорезький ▪ південний кампіданезький sro); Інші південнороманські мови: Сассарська sdc ▪ Корсиканська cos (діалекти олтрамонтано: корсо-галурезький sdn та сартенський ▪ сассарський sdc або окрема мова; перехідний діалект (вкл. м. Аяччо); діалекти сісмонтано: північний ▪ діалект крайньої півночі ▪ капрайський) |
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.