Дніпропетровська єпархія УПЦ (МП)
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.
![]() | ||||
Основні дані | ||||
Церква | УПЦ МП | |||
---|---|---|---|---|
Заснована | 1775 | |||
Юрисдикція | східні райони Дніпропетровської області | |||
Єпархіальний центр |
Дніпро (з 1803) Новомиргород (1797—1803) Полтава (1775—1797) | |||
Кафедральний собор |
Свято-Троїцький кафедральний собор Спасо-Преображенський собор | |||
Благочинь | 16 | |||
Парафій | 207 | |||
Монастирів | 5 | |||
Священиків | 198 | |||
Сайт | eparhia.dp.ua | |||
Правлячий архієрей | ||||
Митрополит Дніпропетровський і Павлоградський | ||||
Вікарні архієреї | ||||
Єпископ Новомосковський | Євлогій (Пацан) | |||
Єпископ Петропавлівський | Андрій (Васілашку) | |||
![]() | ||||
![]() |
Дніпропетровська і Павлоградська єпархія — єпархія УПЦ МП з центром в Дніпрі, Україна; включає території східних районів Дніпропетровської області.
Заснована 1775 року як Слов'янська і Херсонська, згодом Катеринославська.
У міру анексії Російською імперією у XVIII столітті територій, що раніше контролювалися Османською імперією, посилився приплив поселенців різних народностей православного віросповідання на нові території.
Спочатку малонаселена область відносилася до Київської єпархії через полтавських протопопів; з 1760 року — за допомогою Старокодацьких намісників.
За пропозицією князя Григорія Потьомкіна, указом імператриці Катерини II від 7 вересня (вступив до Синоду 9 вересня) 1775 року Новоросійська губернія була включена в нову Слов'янську й Херсонську єпархію з кафедрою в Полтаві. На місто Слов'янськ було перейменовано Микитин Ріг, що повинен був стати центром Слов'янської провінції Азовської губернії на руїнах Січі, а землі Січі заселити неукраїнським, слов'янським елементом з Балкан та Росії. У межі єпархії також увійшла Азовська губернія, включаючи і козацьку слободу Половиця, на місці якої згодом був побудований Катеринослав.
Після захоплення Криму до складу Російської Церкви найвищим указом від 14 березня 1779 була приєднана частина грецької церкви, — автономна грецька Готфійська й Кафійська митрополія, що опіковувала греків на території Слов'янськоїй Херсонської єпархії після їхньої депортації з Криму разом з іншими християнами як вірмени. Митрополія існувала до кончини 16 лютого 1786 її архиєрея — Ігнатія Маріупольського.
У квітня 1784 року до єпархії був приєднаний (Анексія Кримського ханства) також і захоплений Росією Крим після чогу назва була змінена на Слов'янську й Херсонес-Таврійську.
28 листопада 1786, з призначенням на кафедру Катеринославського архієпископа Амвросія (Серебреннікова), єпархія була перейменована на Катеринославську, але кафедра продовжувала перебувати у Полтаві до 1797 року. Архієпископ Амвросій прибув до Катеринославської єпархії на початку січня 1787 року, коли саме місто Катеринослав ще не почали будувати.
Для перебування Катеринославського архієрейського будинку в листопаді 1791 року (ще 25 квітня 1788 пішов найвищий указ про заснування нового монастиря для перебування Катеринославського архієрея), за пропозицією архієпископа Амвросія і згоди князя Потьомкіна, був обраний Самарський Пустинно-Миколаївський монастир, проте, за свідченням архієпископа Гавриїла (Розанова), ні Амвросій, ні його наступники там ніколи «не живали», залишаючись в полтавському Хрестовоздвиженському монастирі.
Замість Маріупольської та Готфійсько-Кафайської Митрополії було створено Феодосійське й Маріупольське вікаріатство Катеринославської єпархії, що існувала у 1787—1799 роках.
21 грудня 1797, за указом Павла I, кафедра була переміщена до Новомиргороду; єпархія ж перейменована на Новоросійську (так як Катеринослав був перейменований на Новоросійськ).
У 1803 році єпархія знову отримала назву Катеринославської, і її кафедра в наступному році перемістилася до знову перейменованого споруджуваного Катеринослава.
1813 року незначна частина західних земель єпархії відійшли до новоствореної Кишинівської єпархії, яка включала в себе Бессарабію, приєднаної до Росії в результаті російсько-турецької війни 1806 — 1812 років.
9 травня 1837 року з Катеринославської єпархії була виділена самостійна Херсонська єпархія; у веденні першою з тих пір залишалася лише Катеринославська губернія.
З відділенням Таганрізького та Ростовського повітів від Катеринославської губернії була змінена назва єпархії.
Уло утворено Донецьку губернії, до єпарії якої відійшли єпархії східних повітів Катеринославської губернії.
1921 року було утворено Українську автокефальну православну церкву. Частина парафій Катеринославської єпархії увійшла до однойменної єпархії в її складі. Та вже у 1930-х роках, через ліквідацію УАПЦ, майже всі парафії перейшли в юрисдикцію Дніпропетровської єпархії Українського екзархату.
1926 року створено Дніпропетровську єпархію Українського екзархату.
З 1961 до 1990 року тимчасово управлялася Сімферопольськими архиєреями.
1992 року зі складу Дніпропетровської єпархії рішенням Синоду УПЦ МП була виділена самостійна Запорізька єпархія.
27 липня 1996 року зі складу Дніпропетровської єпархії рішенням Синоду УПЦ МП була виділена самостійна Криворізька єпархіїя.
- Слов'янська і Херсонська 7/9.IX.1775-1784
- Слов'янська і Херсонес-Таврійська 1784-9.IX/28.XI.1786
- Катеринославська і Херсонес-Таврійська 9.IX/28.XI.1786-31.XII.1797
- Новоросійська і Дніпровська 31.XII.1797-4.XII.1803
- Катеринославська, Херсонська і Таврійська 4.XII.1803-9.V.1837
- Катеринославська і Таганрозька 9.V.1837-1.IV.1911
- Катеринославська і Маріупольська 1.IV.1911-1921
- Катеринославська і Новомосковська 1921—1926
- Дніпропетровська і Запорізька 1926—1992
- Дніпропетровська і Криворізька 1992-27.VII.1996
- Дніпропетровська і Павлоградська з 27.VII.1996
- Євген (Булгаріса) (1 жовтня 1775 — 5 травня 1779) — з Венеційської республіки
- Никифор (Феотоки) (6 серпня 1779 — 28 листопада 1786) — з Венеційської республіки
- Амвросій (Серебренников) (28 листопада 1786 — 13 жовтня 1792)
- Іов (Потьомкін) (27 лютого — 10 травня 1793, т/к, єп. Феодосійський; 7 лютого 1812 — 28 березня 1823)
- Гавриїл (Бенулеску-Бодоні) (10 травня 1793 — 29 вересня 1799) — з Габсбурзької монархії
- Афанасій (Іванов) (1 жовтня 1799 — 18 серпня 1805)
- Платон (Любарський) (18 серпня 1805 — 20 жовтня 1811)
- Феофіл Татарський (19 травня 1823 — 16 жовтня 1827)
- Онисифор (Боровик) (28 листопада 1827 — 20 квітня 1828)
- Гавриїл (Розанов) (22 травня 1828 — 9 травня 1837)
- Анастасій (Ключар) (22 травня 1837 — 14 квітня 1838)
- Інокентій (Александров) (23 квітня 1838 — 19 серпня 1853)
- Леонід (Зарецький) (19 серпня 1853 — 14 листопада 1864)
- Платон (Троєпольський) (13 грудня 1864 — 21 серпня 1868)
- Олексій (Новосьолов) (21 серпня 1868 — 23 червня 1871)
- Феодосій (Макаревський) (23 червня 1871 — 5 лютого 1885)
- Серапіон (Маєвський) (16 лютого 1885 — 5 грудня 1891)
- Августин (Гуляницький) (14 грудня 1891 — 30 листопада 1892)
- Володимир (Шимкович) (5 грудня 1892 — 12 червня 1896)
- Симеон (Покровський) (12 червня 1896 — 4 жовтня 1911)
- Агапіт (Вишневський) (4 жовтня 1911 — 2 січня 1919)
- Димитрій (Вербицький) (1919) т/к, єп. Уманський
- Гермоген (Максимов) (1919 — листопад 1920)
- Володимир (Соколовський-Автономов) (1921 — кін. 1925)
- Макарій (Кармазін) (1925—1928, (?) 1937)
- Георгій (Делієв) (1928—1936/1937)
- Костянтин (Дьяков) (1929) т/к, архиєп. Харківський
- Сергій (Гришин) (1931) т/к, архиєп. Полтавський
- Димитрій (Маган) (24 червня 1942—1943/1944)
- Андрій (Комаров) (14 квітня 1944 — 17 липня 1955)
- Симон (Івановський) (липень — 19 жовтня 1955) т/к, архиєп. Вінницький
- Гурій (Єгоров) (19 жовтня 1955 — 21 травня 1959)
- Іоасаф (Лелюхін) (21 травня 1959 — 14 серпня 1961)
- Аліпій (Хотовицький) (14 серпня — 14 листопада 1961)
- 14 листопада 1961 — 20 липня 1990 — т/к архиєреями Сімферопольським
- Варлаам (Ільющенко) (20 липня — 17 вересня 1990)
- Никодим (Руснак), митрополит Харківський і Богодухівський, тимчасово керуючий (17 вересня 1990 — 24 листопада 1990)
- Гліб (Савін) (24 листопада 1990 — 17 липня 1992)
- Кронід (Міщенко) (19 вересня 1992 — 7 вересня 1993)
- Агафангел (Саввін) митрополит Одеський і Ізмаїльський тимчасово керуючий (7 вересня — 19 жовтня 1993)
- Іриней (Середній) (з 19 жовтня 1993)
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/19/Sviato-Preobrazhenskyi_Cathedral.jpg/220px-Sviato-Preobrazhenskyi_Cathedral.jpg)
- Спасо-Преображенський кафедральний собор (Дніпро),
- Свято-Троїцький собор (Дніпро),
- Спасо-Нерукотворного Образу собор (Павлоград),
- Троїцький собор (Новомосковськ).
- Перший міський (правобережний)
- Другий міський (лівобережний)
- Лікарняний
- Дніпропетровський районний
- Павлоградський
- Перший Новомосковський
- Другий Новомосковський
- Синельниківський
- Юр'ївський
- Петропавлівський
- Васильківський
- Покровський
- Межівський
Парафіяльна статистика: 208 парафій; 208 священнослужителів (180 священиків, 28 дияконів).
- Свято-Миколаївський пустельний Самарський чоловічий монастир у селі Орлівщина Новомосковського району;
- Свято-Тихвінський жіночий монастир у Дніпрі;
- Свято-Знаменський жіночий монастир у селі Вербівське Васильківського району;
- Свято-Вознесенський жіночий монастир у місті Тернівка.
- катехізаційні курси (Дніпро),
- 45 недільних шкіл.
- Офіційний сайт [Архівовано 3 вересня 2011 у Wayback Machine.](рос.)
- Дніпропетровська єпархія на сайті РПЦ [Архівовано 4 вересня 2011 у Wayback Machine.]
- Деркач Тетяна (17 жовтня 2017). Казаки-разбойники: ЧВК на службе у УПЦ МП? Часть 7. Днепропетровская епархия. https://petrimazepa.com/. Петро і Мазепа. Архів оригіналу за 9 січня 2018. Процитовано 8 січня 2018. (рос.)
- У Дніпрі священик УПЦ МП розбещував рідних доньок, — обласна прокуратура
- В Онуфрія і ще понад 20 священників УПЦ МП знайшли російські паспорти
- У Дніпрі люди вийшли на мітинг проти УПЦ (МП).
- Попа, який розбещував рідних дочок, заборонили в служінні — Релігійна правда
- У Дніпрі пікетували кафедральний собор УПЦ (МП)
- Заборонити у Дніпрі церкву Московського патріархату: для розгляду петиції потрібно 3 тисячі підписів
| |||||||||||||||||||||||
| |||||||||||||||||||||||
| |||||||||||||||||||||||
| |||||||||||||||||||||||
|
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.