Історія Русів
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.
![]() Палітурка першого видання (1846) | |
Назва мовою оригіналу | рос. Исторія Русовъ |
---|---|
Мова | російська |
Жанр | історіографія[d] |
Видано | 1846 |
Видано українською | 1956 |
Перекладач(і) | В. Давиденко (1956) Іван Драч (1991) |
|
Історія Русів чи Малої Росії (рос. Исторія Русовъ, или Малой Россіи) також відома під скороченою назвою Історія Русів (рос. Исторія Русовъ) — історико-політичний трактат, написаний найімовірніше або наприкінці 18-го або на початку 19-го сторіччя російською мовою.
Трактат мав значний вплив на українських інтелектуалів 19-го сторіччя, іноді навіть згадувався як «найважливіша історична праця про Україну кінця XVIII/початку XIX ст.».[1] У трактаті описується розвиток України від найдавніших часів до 1769 року, однак більша частина трактату фокусується саме на описуванні історії козацької Запорозької Січі/Гетьманату.
Українською мовою Історію Русів переклали В'ячеслав Давиденко (1956) та Іван Драч (1991).
Перша згадка про «Історію Русів» зустрічається в 1828 році, після знахідки рукопису в бібліотеці міста Грінева. Відтоді нелегальні копії рукопису поширювалися серед українських інтелектуалів того часу. Хоча для декого він був відомий і раніше. Зокрема, уривки з трактату дослівно цитує без посилання на саме джерело Петро Гулак-Артемовський у 1819 році в праці «Дещо про того Гараська».[2]
Однак окремим виданням рукопис трактату було видано лише у 1846 році у Москві Осипом Бодянським, спочатку в журнальному форматі у часописі Читання товариства історії та російських старовинностей (рос. Чтения Общества Истории и Древностей Российских), а згодом також окремим виданням.
- Історія русів / Пер з рос.: В'ячеслав Давиденко; редагування та вступна стаття; Олександр Оглоблин. Нью-Йорк: Вісник — ООЧСУ, 1956. — 346 с. (pdf, Ukrainica)
- Історія русів / Пер з рос.: Іван Драч; передмова: Валерій Шевчук. Київ: Радянський письменник. 1991. — 318 с. — ISBN 5-333-01085-4.
- (передрук)Історія русів / Пер з рос.: Іван Драч; малюнки: О. Штанко; передмова: Валерій Шевчук. — Київ: Веселка, 2001. — 365 с. — ISBN 966-01-0193-7. — (Історична бібліотека для дітей «Золоті ворота»).
- (передрук) Історія русів / Пер з рос.: Іван Драч; малюнки: О. Штанко; передмова: Валерій Шевчук. — Київ: Веселка, 2003. — 2-ге вид. — 365 с. — ISBN 966-01-0212-7. — (Історична бібліотека для дітей «Золоті ворота»).
Книга складається з трьох частин:
- Частина I складається з Розділів І — V. Описується історія України від першого гетьмана Лянцкоронського до гетьмана Богдана Хмельницького і походу польського короля Яна II Казимира в Україну;
- Частина II складається з Розділів І — V. Описується історія України від підписання Зборовського трактату і до заслання до Сибіру гетьмана Самойловича;
- Частина III складається з Розділів І — V. Описується історія України від обрання Івана Степановича Мазепи гетьманом України до царювання цариці Катерини II і ліквідації козацтва.
Перша частина трактату фокусується на історії народу України-Руси з найдавніших часів до Татаро-монгольського нашестя. Автор наголошує, що цей народ переселився з Азії від часів Вавилонського змішання мов, став мешкати від гір Рифейських і від моря Каспійського на сході до ріки Вісли й моря Варязького на Заході: і від Чорного моря й ріки Дунаю на півдні до північного океану і Балтійського моря на Півночі.
Друга та третя частини трактату фокусується на історії Козаччини: Хмельниччині, Гетьманщині тощо.
Від часу коли трактат було вперше надруковано у Російській імперії у 1846 році, з'явилася значна кількість припущень щодо авторства та дати написання трактату.[3]
Щодо датування твору, то хронологія датування створення «Історії Русів» коливається в межах 1760—1840-х років, хоча можливо, що автор «Історії Русів» почав писати її ще у 1760-х, але праця мала кілька редакцій, остання з яких і була оприлюднена у рукописному вигляді на початку 1810-х років.[4][5]
Щодо авторства твору, то існують дуже різні гіпотези. Деякі дослідники, зокрема Олександр Оглоблин, припускали, що автор «Історії Русів» належав до Новгород-Сіверського патріотичного гуртка українських автономістів кінця XVIII століття, члени якого виступали за відновлення незалежності України-Гетьманщини та були пов'язані спільними ідейно-політичними та службовими інтересами з князем Олександром Безбородьком. Інші дослідники, зокрема Михайло Максимович,[6] дотримувалися думки, що автор «Історії Русів» належав до полтавського оточення генерал-губернатора підросійської України князя Миколи Рєпніна-Волконського. Ще інші дослідники, зокрема Сергій Плохій,[7] заперечували гіпотезу Оглоблина та ін. про авторство серед прихильників Новгород-Сіверського патріотичного гуртка та переконували, що автора «Історії Русів» не слід шукати серед відомих постатей колишньої Гетьманщини, а натомість слід звернути увагу на коло політично активних малоросійських поміщиків на землях колишнього Стародубського полку (нині у Брянській області Росії), у яких могли одночасно співіснувати здавалося б непоєднувані ідеології: лояльність до Російської імперії й водночас боротьба за права своєї української нації.
У 1800-х роках, коли трактат почав ширитися у формі манускрипту й зрештою був надрукований у 1846 році, поширювачі Історії Русів намагалися подати його як твір вже покійного у 1800-х роках архієпископа Георгія Кониського, який нібито було складено ним близько 1769 року.[7] Цю версію про авторство Кониського ніхто з українських істориків ніколи серйозно не сприймав, однак за роки з часу появи трактату різні українські історики створили цілу плеяду припущень про авторство Історії Русів, записуючи до автора трактату таких осіб, як: Василь Капніст (автори припущення: Роман Пуйда[8] та Тарас Дишкант[9]), Михайло Полетика (автор припущення: Роман Пуйда[8]), Василь Полетика (автори припущення: Ілько Борщак, Василь Горленко та Андрій Єршов), Григорій Полетика (автори припущення: Микола Василенко, Дмитро Дорошенко, Володимир Іконников та Олександр Лазаревський), Василь та Григорій Полетики (автор припущення: Михайло Грушевський), Василь Каразін (автор припущення: Роман Пуйда[8]), князь Олександр Безбородько (автори припущення: Михайло Возняк, Павло Клепацький, Михайло Слабченко, та Андрій Яковлів), Опанас Лобисевич (автори припущення: Олександр Оглоблин), Василь Лукашевич (автор припущення: Микола Петровський), Опанас Маркович (автори припущення: Олександр Ільїн[10] та Федір Шевченко[11]), князь Микола Рєпнін-Волконський (автори припущення: Михайло Драгоманов), Василь та Іван Ханенки (автори припущення: невідомі), Архип Худорба (автори припущення: невідомі), Андріян Чепа (автори припущення: Мирослав-Любомир Чепа[12]) тощо.[6][5][13]
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/cd/Shevch32.jpg/250px-Shevch32.jpg)
Ще до друку книжного видання трактату 1846 року, копії рукопису швидко стали нелегально поширюватися серед українських інтелектуалів на початку 1800-х років, зокрема Історія Русів була популярною серед членів Кирило-Мефодіївського братства. Один з членів КМБ, Тарас Шевченко, за однією з версій, надихнувся саме Історією Русів при створенні офорту «Дари в Чигирині 1649 року» у 1844 році.
Від самої появи трактату на початку 1800-х років, царська російська влада вважала цей трактат шкідливим антиросійським твором. Продовжила цю політику і радянська російська влада, яка трактувала твір як «антирадянський».[14]
Різні дослідники бачили різне коріння головної ідеї трактату, однак серед всіх них вирізняться три основні. По-перше, акцентувалася історична відмінність та протистояння між Малоросією (Україною) та Московією (Росією). По-друге, наголошувалася історична тяглість української нації від часів середньовічної Київської Руси й до козацького Гетьманату. По-третє, підкреслювалася рівноправність руської й козацької еліти з польською шляхтою і російським дворянством.
- Літопис Самовидця
- Літопис Самійла Величка
- Літопис Григорія Грабянки
- Львівський літопис
- Книга буття українського народу
- ↑ Історія Русів [Архівовано 25 вересня 2009 у Wayback Machine.] // Довідник з історії України. — 2-ге вид. — К., 2001.
- ↑ Дещо про того Гараська // Поетичні твори / Гулак-Артемовський П. П. — К.: Наукова думка. — 1984. — 608 с.
- ↑ «Історія Русів»: міфи та факти. incognita.day.kyiv.ua. 23 червня 2001
- ↑ Олексій Ясь «Історія русів», «Исторія Русовъ» [Архівовано 26 березня 2013 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2005. — Т. 3 : Е — Й. — 672 с. : іл. — ISBN 966-00-0610-1.
- ↑ а б
Плохій, Сергій. Діалог через кордони: українські історики у пошуках автора «Історії Русів» (дещо скорочена версія розділу «Частина 2: По холодному сліду. Розділ 5. Козацький князь» з книги Козацький міф (Київ, 2013)) Пер. з англ: Микола Климчук // Україна на історіографічній мапі міжвоєнної Європи: Матеріали міжнародної наукової конференції (Мюнхен, Німеччина, 1–3 липня 2012 р.). Київ: Інститут історії України НАН України, 2014. — 251 с. — С. 239—250. — ISBN 978-966-02-6810-4.
- ↑ а б Плохій Сергій [Частина 2: По холодному сліду. Розділ 4. Серце дворянина] // Плохій, Сергій. Козацький міф. Історія та націєтворення в епоху імперій. Авториз. пер. з англ.: Миколи Климчука. — Київ: Laurus, 2013. — 440 с. — С. 89-109. — ISBN 978-966-2449-26-6. — (Серія «Золоті ворота», вип. 5)
- ↑ а б Олександр Осіпян Рецензії й огляди / Плохій С. Козацький міф: Історія та націєтворення в епоху імперій // Український історичний журнал. — 2013. — № 4. — С. 193—199.
- ↑ а б в Роман Пуйда. Історія української культури: конспект лекцій для студентів усіх спеціальностей і форм навчання [Архівовано 2 березня 2021 у Wayback Machine.]. — Івано-Франківськ: ІФНТУНГ, 2017. — 160 с. — С. 73.
- ↑ Тарас Дишкант. «Історія русов»: пошуки автора. day.kyiv.ua/uk. 13 жовтня, 2006
- ↑ Олександр Ільїн. Олександр Маркович — автор «Історії Русів»? «Сіверянський літопис», 1996, № 1
- ↑ Федір Шевченко. «История русов или Малой России» (до 120-річчя з часу видання твору). — «УІЖ», 1966. — № 7
- ↑ Мирослав-Любомир Чепа (2014). Хто написав «Історію Русів»?. ukrainica.org.ua. Архів оригіналу за 23 грудня 2014.
- ↑ Плохій, Сергій [Частина 2: По холодному сліду. Розділ 6. Київський рукопис] // Плохій, Сергій. Козацький міф. Історія та націєтворення в епоху імперій. Авториз. пер. з англ.: Миколи Климчука. — Київ: Laurus, 2013. — 440 с. — С. 132—154. — ISBN 978-966-2449-26-6. — (Серія «Золоті ворота», вип. 5).
- ↑ Інформаційні бюлетені української громадської групи сприяння виконанню гельсінських угод. Ч. 2. (березень-червень 1978 р.). — Торонто-Балтимор: «Смолоскип», 1981. — С. 79-82. — ISBN 0-914834-21-2.
- History of the Rus people [Архівовано 19 травня 2021 у Wayback Machine.] // Encyclopedia of Ukraine (англ.)
- Історія Русів // Літературознавча енциклопедія : у 2 т. / авт.-уклад. Ю. І. Ковалів. — Київ : ВЦ «Академія», 2007. — Т. 1 : А — Л. — С. 446.
- Історія Русов // Українська мала енциклопедія : 16 кн. : у 8 т. / проф. Є. Онацький. — Накладом Адміністратури УАПЦ в Аргентині. — Буенос-Айрес, 1959. — Т. 2, кн. 4 : Літери Ж — Й. — С. 558-559. — 1000 екз.
- Історія Русів [Архівовано 19 листопада 2016 у Wayback Machine.] // Юридична енциклопедія : [у 6 т.] / ред. кол.: Ю. С. Шемшученко (відп. ред.) [та ін.]. — К. : Українська енциклопедія ім. М. П. Бажана, 1998. — Т. 2 : Д — Й. — 744 с. — ISBN 966-7492-00-8.
- Бердник Олена Станіславівна. «Исторія Русовъ» як метатекст: Монографія. — Донецьк: Видавництво Донецького національного університету, 2002. — 180 с. [Архівовано 3 грудня 2008 у Wayback Machine.]
- Марко Роберт Стех, «Очима культури» № 19. Загадкова «Історія Русів» [Архівовано 23 жовтня 2016 у Wayback Machine.]
- Марко Роберт Стех, «Очима культури» № 20. Князь Олександр Безбородько [Архівовано 10 серпня 2016 у Wayback Machine.]
- Ігор Роздобудько. Українська культура Стародубщини 18-го століття. // Стародубщина. Нарис українського життя краю. [Архівовано 13 квітня 2014 у Wayback Machine.]
- Ігор Роздобудько. Український рух на Стародубщині у першій половині 19-го ст. // Стародубщина. Нарис українського життя краю. [Архівовано 24 квітня 2014 у Wayback Machine.]
- Станіслав Росовецький. «Історія Русів» // Шевченківська енциклопедія: У 6-ти т. — Т.3: І—Л : у 6 т. / Гол. ред. М. Г. Жулинський. — Київ : Ін-т літератури ім. Т. Г. Шевченка НАН України, 2013. — С. 184.
- «Історія Русів» // Історія української літератури XI—XVIII ст.; навчальний посібник / П. В. Білоус. Рецензенти: док. філ. наук, проф. М. П. Корпанюк, док. філ. наук, чл.-кор. НАН України М. М. Сулима. — К.: ВЦ «Академія», 2009. — С. 299—303. — 424 с. (Серія «Альма-матер»). — ISBN 978-966-580-304-1
- «Історія Русів» // Історія української літератури: епоха Бароко (XVII—XVIII ст.). Навчальний посібник для студентів вищих навчальних закладів / Ісіченко Ігор, Архиепископ. — Львів: Святогорець, 2011. — С. 294—302. — 568 с. — ISBN 978-966-1576-03-01
- Історія Русів (pdf, укр. переклад В'ячеслава Давиденка, вид. 1956) на сайті е-бібліотеки Ukranica
- Історія Русів [Архівовано 13 травня 2007 у Wayback Machine.] (html, укр. переклад Івана Драча, вид. 2001) на сайті е-бібліотеки litopys.org.ua
- Історія Русів (djvu, укр. переклад Івана Драча, вид. 2003) на сайті е-бібліотеки chtyvo.org.ua
- Історія Русів [Архівовано 11 листопада 2020 у Wayback Machine.] (укр. переклад Івана Драча, вид. 2017) на сайті видавництва Фоліо
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.