Гіпокамп (міфологія)
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.
Гіпокамп | |
---|---|
![]() Зображення гіпокампа на стіні Адміралтійства у Миколаїві | |
Міфологія | грецька |
Ім'я іншими мовами | грец. ἱπποκάμπη |
Частина від | давньогрецька міфологія |
![]() |
Частина серії статей на тему: |
Давньогрецька міфологія |
---|
![]() Кадм бореться з драконом, амфора, Лувр, Париж |
Божества
|
|
Інше
|
![]() ![]() ![]() |
Гіпока́мп (дав.-гр. ἱππόκαμπος від дав.-гр. ἵππος — «кінь» і дав.-гр. κάμπος — «морське чудовисько») — у давньогрецькій міфології морський кінь з риб'ячим хвостом, на якому їздили Тритон та нереїди. Також у Стародавній Греції та Римі четверик гіпокампів, запряжених у колісницю, часто зображували як засіб пересування Посейдона. Крім того, ця міфічна істота вважалася царем риб.
У пізніші епохи гіпокампи були об'єктом образотворчого мистецтва у країнах Центральної Азії, зокрема, в ірано-парфянському регіоні, Бактрії, Туркменістані, Таджикистані, Афганістані. В Європі активне застосування міфологічного образа гіпокампа почалося з доби Відродження, де його використовували у геральдичній символіці: зображення коня із риб'ячим хвостом на гербі вказувало на зв'язок його власника із мореплавством.
Назва "Гіпокамп" походить від (дав.-гр. ἱπποκάμπη, трансліт. hippokámpē) або (дав.-гр. ἱππόκαμπος, трансліт. hippókampos), складне слово, що включає (дав.-гр. ἵππος, трансліт. híppos), "кінь", і (дав.-гр. κάμπος, трансліт. kámpos), "морське чудовисько"[1]). Таким чином, гіпокамп позначає істоту, яка одночасно є конем і рибою[2]. Ця назва пов’язана з однойменною назвою морського чудовиська кампа. У систематиці латинізована форма цього імені — Hippocampus — стала назвою роду морських коників.
На монетах, викарбуваних у Тірі приблизно в 4 ст. до н.е., зображено бога-покровителя Мелькарта верхи на крилатому гіпокампі в супроводі дельфінів.[3] На монетах того ж періоду з Біблоса зображено гіпокамп, який пірнає під галеру.[4][5]
Золотий морський кінь був знайдений у скарбі з королівства Лідія в Малій Азії, що датується 6 ст. до н. е.[6]
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/25/William-Adolphe_Bouguereau_%281825-1905%29_-_Arion_on_a_Sea_Horse_%281855%29.jpg/220px-William-Adolphe_Bouguereau_%281825-1905%29_-_Arion_on_a_Sea_Horse_%281855%29.jpg)
Гіпокампи рідко описуються в основоположних міфологічних текстах. Бог Посейдон панує над конями (Гомер говорить про «Посейдона Гіппіона»[7]), але також і над морем. Тому його коні природно описуються в текстах як морські коні. Гомер говорить про цих коней «з бронзовими копитами», які випливають із моря, тягнучи колісницю Посейдона[7]. Аполлоній Родоський описує у своїй Аргонавтиці тих самих коней, які випливають з моря, щоб скакати по пісках Лівії[8], але без точно визначеного опису.
В античності вважали, що зоологічний морський коник був першою формою міфологічного гіпокампа[9].
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/30/Hippokampos%2C_Nordisk_familjebok.png/180px-Hippokampos%2C_Nordisk_familjebok.png)
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/88/Sea_thiasos_Nereis_Glyptothek_Munich_239_front_n4.jpg/180px-Sea_thiasos_Nereis_Glyptothek_Munich_239_front_n4.jpg)
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/79/Hippokampos_Louvre_CA1524.jpg/180px-Hippokampos_Louvre_CA1524.jpg)
Гіпокампи з’являються в мистецтві на першому етапі орієнталізації етрусської цивілізації. Саме завдяки їх художнім зображенням ми найкраще знаємо цих істот, які називаються «кетос». Під час Стародавньої Греції та частково Римської імперії Посейдон (або його римський еквівалент Нептун) часто зображувався управляючим морською колісницею, запряженої гіпокампами. Ці дві фігури довгий час залишалися нерозлучними, тому що гіпокампи з'являються разом з цим богом як в стародавніх, так і в сучасних уявленнях.
Гіпокампи залишаються частою темою на стінах етруських гробниць, картинах і рельєфах, іноді їх зображують із крилами. Кетрін Шепард бачить зв'язок з етруським віруванням про морську подорож до іншого світу[10].
Коні Посейдона були включені в складну скульптурну програму з позолоченої бронзи та слонової кістки, доданої римлянами до храму Посейдона в Коринфі. Ймовірно, вони були гіпокампами, Павсаній дуже точно описав багатий ансамбль кінця 2 ст. до н.е, він включав бронзових тритонів, Посейдона, Амфітріти, чотирьох золотих коней, за винятком копит, які були зі слонової кістки, двох інших тритонів поруч із кіньми та Палемона, що стоїть на дельфіні, виготовлений зі слонової кістки та золота статуя Афродіти з нереїдами на кожній стороні[11].
Страбон згадує храм «Геліке» на прибережній рівнині Ахайя, який був присвячений «Посейдону Геліконію» (Посейдон з Гелікона, священне джерело гори Гелікон) і одного дня, «море піднялося землетрусом і затопило все місто, а також храм Посейдона Геліконія…» Ератосфен сказав, що і він бачив це, і що перевізники сказали, що бронзова статуя Посейдона в протоці стоїть, з гіпокампом у руці[12].
Гіпокампи пов'язують протягом Античності як з прісними водами, так і з солоними водами. Хоча для сучасної аудиторії це здається суперечливим, цю особливість можна пояснити незнанням кругообігу води за часів Стародавньої Греції. Греки не брали до уваги конденсацію води в атмосфері у вигляді дощу, щоб відновити ґрунтові води, але уявляли, що води моря, як і річки, виходять із землі, з величезних підземних печер[13].
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/dc/Roman_Baths%2C_Bath_-_Sea_Horse_Mosaic.jpg/200px-Roman_Baths%2C_Bath_-_Sea_Horse_Mosaic.jpg)
Гіпокамп був популярною прикрасою для всього, що пов’язано з водою, і ця фігура, природно, була використана римлянами, про що свідчать численні мозаїки термальних купалень із зображенням гіпокампів та інших морських істот, наприклад дельфінів. Колісницю Посейдона могли тягнути два або чотири гіпокампи, інші зображувалися істоти на яких верхи пересувалися другорядні морські божества, такі як тритони і нереїди[9].
Гіпокамп міг бути досить різноманітним за зовнішнім виглядом, хоча він завжди був наполовину конем і наполовину морським створінням. Передня частина нагадує коня або нечітко нагадує її, включає голову, шию та дві передні ноги тварини. Задня частина риби, змії чи якогось морського чудовиська. Зазвичай вони мають довгий хвіст, вкритий зеленою лускою, і плавники, схожі на риб’ячі[9].
Водяний кінь є постійною темою в багатьох віруваннях. Таким чином, епізод Арабські ночі згадує про першу подорож Сіндбада-Мореплавця, де він зустрів короля Махраджана. Він наказав відвезти найкращих кобилок зі свого королівського племені на узбережжя, куди приходили морські коні, щоб розводити їх і намагатися затягнути з собою у хвилі. Тоді королівські люди відтіснили морських жеребців і повернули вагітних кобил назад до королівської кінної ферми, де через деякий час вони народили «казкових лошат».[14].
Морський кінь також з’являється на Піктських каменях у Шотландії. Символіка різьблення (також відомого як «Піктський звір[en]» або «Кельпі») невідома. Незважаючи на те, що зображення римського морського коня подібне, але не ідентичне, незрозуміло, чи походить це зображення із зображень, перенесених римлянами, чи воно мало місце у більш ранній піктській міфології.[15]
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/13/Sea-monster_Terme_di_Nettuno_Ostia_Antica_2006-09-08.jpg/200px-Sea-monster_Terme_di_Nettuno_Ostia_Antica_2006-09-08.jpg)
Кінь — не єдиний ссавець, який асоціюється з морською стихією. Іншим тваринам дали риб’ячі хвости, зокрема леву, бику, леопарду і барану. Останній прославився завдяки сузір’ю Козорога. За словами стародавніх, ці істоти мали жити в Індійському океані[9]
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4c/Complete_Guide_to_Heraldry_Fig364.png/150px-Complete_Guide_to_Heraldry_Fig364.png)
Міфічний гіпокамп використовувався як гербова фігура, особливо з епохи Відродження, найчастіше в гербах людей і місць, пов’язаних з морем. Однак у геральдичному описі терміни «гіпокамп» і «гіпокампус» тепер стосуються реальної тварини під назвою морський коник, а термін «морський кінь» відноситься до міфологічної істоти. Вищевказані гібриди риб зустрічаються рідше. За зовнішнім виглядом геральдичний морський кінь зображений у вигляді голови і шиї коня, хвоста риби і перетинчастих лап, що замінюють передні копита. Його грива може бути гривою коня або її можуть замінити додатковим плавником. Морські коні можуть бути зображені з крилами, а крилаті морські коні з рогом були частиною герба, наданого серу Шону Коннері у 2018 році головою геральдичного управління Шотландії.[16][17]
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c1/Logo_Air_Orient.jpg/100px-Logo_Air_Orient.jpg)
Крилатий гіпокамп використовувався як символ компанії Air France з моменту її створення в 1933 році (успадкований від попередника Air Orient); сьогодні він з’являється на гондолах двигунів Air France.
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/uk/thumb/5/56/Newcastle_United_Logo.svg/100px-Newcastle_United_Logo.svg.png)
На гербі англійського футбольного клубу Ньюкасл Юнайтед зображено два гіпокампи. Вони з’являються ліворуч і праворуч від щита посередині. Громадський центр у Ньюкасл-апон-Тайн також прикрашений гіпокампами на вершині центральної вежі.
Морський коник також є поширеним зображенням у мистецтві епохи Відродження та бароко, наприклад, у фонтані Треві, датованому 1732 роком.
Бронзові гіпокампи з’являються в Дубліні, Ірландія на ліхтарних стовпах поряд із статуєю і на мосту.
Фігура гіпокампів, що тягнуть колісницю Посейдона, походить від алегорії, яка часто зображена на британських поштових марках, що зображає гіпокампів, що тягнуть колісницю Британію , який тримає тризуб. Ця алегорія символізує британське панування над океанами (раніше вислів "володіти тризубом Нептуна" означав "володіти морями").
Цю міфічну істоту можна порівняти з деякими спостереженнями «великих морських зміїв», де голова описується як схожа на голову коня з гривастою шиєю. На основі 33 із цих спостережень, які здавалися йому достовірними та послідовними, криптозоолог Бернард Гейвельманс[en] описав вид ссавців ластоногих, яких він називає «кінь-морський" і який він хрестив науковою назвою Halshippus olai-magni[18]. Можливо, легенда про гіпокампів походить від таких спостережень.
Невеликий супутник Нептуна, відкритий у липні 2013 року, був названий на честь міфологічної істоти в лютому 2019 року.[19]
Образ гіпокампа — коне-змія або коне-дракона типовий у мистецтві Середньої Азії для кушанської епохи. Він зустрічається на хорезмських печатках з Беркут-кала[be] і на стеатитових палетах Афганістану. На стеатитовій палеті, знайденій на півдні Таджикистану, на городищі Яван в кушанском шарі, зображений вершник на гіпокампі, що летить в галоп. Передня частина тіла звіра зображена кінською з гарним знанням анатомічної пластики, а тулуб коня переходить у гнучкий зміїний хвіст, згорнутий подвійною петлею з круто загнутим догори хвостом[20].
- ↑ Word origin of Hippocampus в reference.com; порівняти з чудовиськом кампа.
- ↑ HIPPOCAMPE. www.cnrtl.fr. Процитовано 1 січня 2023.
- ↑ Israel Antiquities Authority, Yizre'el Valley silver hoard [Архівовано 2020-12-01 у Wayback Machine.] (retrieved Jan 10 2013)
- ↑ Stater of Byblos with galley | Museum of Fine Arts, Boston
- ↑ Byblos at NumisBids
- ↑ Sharon Waxman, Loot: The Battle over the Stolen Treasures of the Ancient World, Chapter 6; excerpt in Smithsonian, Nov. 14, 2008 (retrieved Jan 10 2013).
- ↑ а б Гомер (XIII, 24–29).
- ↑ Аргонавтика (XIII, 24–29).
- ↑ а б в г Hippokampoi (англ.). Theoi. Процитовано 27 серпня 2024.
- ↑ Монстр з риб'ячим хвостом у грецькому та етрусському мистецтві, 1940, опубліковано в American Journal of Archaeology, 2 квітня 1941
- ↑ PauDes, II, 1, 7–8.
- ↑ Géographie de la Grèce, 8. 7. 2
- ↑ Про природу речей, VI.631–38
- ↑ Мала енциклопедія середньовіччя, Видання Le Pré aux clercs, Paris, 14 вересня 2007 ISBN 978-2-84228-321-6, p. 258
- ↑ Nigella Hillgarth, Birch Aquarium at Scripps Institute of Oceanography, in Myth, Legend & Art, January 8, 2010 (retrieved January 10, 2013)
- ↑ Gruesome Beast 5: The Sea-Beasts (PDF). www.courtofthelordlyon.scot/ (англ.). Процитовано 23 листопада 2021.
- ↑ Артур Чарльз Фокс-Девіс. Повний посібник з геральдики, T.C. і E.C. Джек, Лондон, 1909, 202, https://archive.org/details/completeguidetoh00foxduoft.
- ↑ Великий морський змій та його вирішення. Історія невідомих морських звірів, Librairie Plon, 1965
- ↑ Вчені показали крихітний новий місяць Нептуна, Гіпокамп
- ↑ Беленицкий А. М., Мешкерис В. А. Змеи-драконы в древнем искусстве Средней Азии // Советская археология. — 1986. — c3. — С. 20—21.
- Словник античної міфології. — К.: Наукова думка, 1985. — 236 сторінок.
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.