Генрі Кіссінджер
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.
Ге́нрі А́льфред Кі́ссінджер (нім. Heinz Alfred Kissinger, англ. Henry Alfred Kissinger; 27 травня 1923, Фюрт, Баварія, Німеччина — 29 листопада 2023, Коннектикут, США[13]) — американський політик, дипломат та політолог німецько-єврейського походження, який був державним секретарем Сполучених Штатів і радником з національної безпеки. Один із найвпливовіших зовнішньополітичних стратегів США 1970-х років. «Архітектор» короткочасного пом'якшення військово-політичного протистояння Радянського Союзу з країнами Заходу, що тоді одержав назву «розрядка». Лауреат Нобелівської премії миру у 1973 році («На знак визнання заслуг у зв'язку з перемир'ям у В'єтнамі»).
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c9/Henry_Kissinger_F%C3%BCrth_Juni_2023_2.jpg/280px-Henry_Kissinger_F%C3%BCrth_Juni_2023_2.jpg)
Народився у Німеччині в єврейській сім'ї, по народженні одержав ім'я Гайнц Альфред[14]. Його батько, Луїс Кіссінджер, був викладачем історії та географії в жіночому ліцеї. Сам Гайнц Альфред з дитинства дуже захоплювався футболом.
У 1938 році, за наполяганням матері, сім'я емігрувала від нацистської диктатури до США. Тринадцять родичів Кіссінджерів, що залишилися в Третьому рейху, загинули від рук нацистів під час Голокосту.
У 1943 році отримав громадянство США і того ж року вступив на військову службу до Армії США.
У 1945 році повернувся до Німеччини вже у ранзі службовця американської військової контррозвідки (Counter Intelligence Corps[en]).
Після війни вчився в Гарвардському університеті. У 1954 захистив докторську дисертацію (PhD) з історії політики (Тема: англ. «A World Restored: Metternich, Castlereagh and the Problems of Peace 1812–1822»).
Після видатної академічної кар'єри в Гарвардському університеті був призначений радником з національної безпеки при президенті Ніксоні в 1969, був державним секретарем у 1973–1977. Його місії в СРСР і Китаї поліпшили відносини США з обома країнами. При його безпосередній активній участі ядерно-політичне протистояння з СРСР («Холодна війна») набуло пом'якшення і отримало назву «Розрядка» (англ. Détente).
Вузловими пунктами цієї «Розрядки» були Договори США з СРСР про обмеження стратегічних наступальних ядерних озброєнь та обмеження Стратегічних протиракетних систем (1972).
Брав участь у переговорах про вивід американських військ з В'єтнаму в 1973 і в арабо-ізраїльських мирних переговорах у 1973-1975. За ці здобутки став лауреатом Нобелівської премії миру за 1973 рік.
У 2008 році Генрі Кіссінджер виступав проти прийняття України в НАТО та за те, щоб Україна залишалась у сфері, «яку росіяни вважають простором власної самосвідомості»[15]. Після початку відкритої війни Росії з Україною критикував санкції щодо Росії, виправдовував окупацію Криму[16].
5 березня 2014 року The Washington Post опублікувала статтю Кіссінджера за 11 днів до кримського референдуму про те, чи повинна Автономна Республіка Крим офіційно приєднатися до України, чи до сусідньої Росії.[17] У ній він намагався збалансувати українські, російські та західні прагнення до функціональної держави. Він зробив чотири основні висновки:
- Україна повинна мати право вільно обирати економічні та політичні асоціації, в тому числі з Європою;
- Україна не повинна вступати до НАТО, повторюючи позицію, яку він займав сім років тому;
- Україна повинна мати право вільно створювати будь-який уряд, сумісний з волевиявленням її народу. Мудрі українські лідери обрали б тоді політику примирення між різними частинами своєї країни. Він уявляв собі міжнародну позицію України, подібну до позиції Фінляндії.
- Україна повинна зберегти суверенітет над Кримом
Кіссінджер також писав: «Захід розмовляє українською, а схід — переважно російською. Будь-яка спроба одного крила України домінувати над іншим — як це було раніше — зрештою призведе до громадянської війни або розпаду».[18]
Після публікації своєї книги «Світовий порядок» Кіссінджер взяв участь в інтерв'ю з Чарлі Роузом і оновив свою позицію щодо України, яку він розглядає як можливого географічного посередника між Росією і Заходом.[19] Відповідаючи на запитання, яке він поставив собі для ілюстрації переосмислення політики щодо України, Кіссінджер заявив: «Якщо Україну вважати форпостом, то ситуація така, що її східний кордон є стратегічною лінією НАТО, і НАТО буде в межах 200 миль (320 км) від Волгограда. Це ніколи не буде прийнято Росією. З іншого боку, якщо західний кордон Росії буде на кордоні з Польщею, Європа буде постійно занепокоєна. Стратегічна мета мала б полягати в тому, щоб побачити, чи можна побудувати Україну як міст між Сходом і Заходом, і чи можна це зробити спільними зусиллями».[20]
У грудні 2016 року Кіссінджер порадив новообраному президенту Дональду Трампу визнати «Крим частиною Росії», намагаючись забезпечити зближення між Сполученими Штатами та Росією, відносини між якими погіршилися внаслідок кримської кризи.[21] Коли його запитали, чи вважає він суверенітет Росії над Кримом легітимним, Кіссінджер відповів ствердно, змінивши позицію, яку він зайняв у своїй колонці в Washington Post.[22]
26 травня 2022 року, під час російського вторгнення в Україну (2022), на економічному форумі в Давосі, Кіссінджер порадив Україні віддати свої території Росії[23], чим викликав хвилю критики на свою адресу від президента України Володимира Зеленського[24], низки українських чиновників[25] та громадськості.
25 липня 2022 року, в інтерв'ю виданню німецькому каналу ZDF, Кіссінджер заявив, що Україна не має поступатись територіями[26]:
![]() |
Хай там як, перемовини однозначно доведеться базувати на необхідності запобігти жертвам. І якщо відповідальні на Заході вирішать це перед перемовинами, то це правильно. Вони повинні спочатку встановити межі того, чим вони за жодних обставин не поступляться. І відмова від української території не має бути однією з умов, які ми можемо прийняти | ![]() |
— Генрі Кіссінджер, ZDF |
13 серпня 2022 року він заявив, що визнає свої помилки й що до України слід ставитись як до країни НАТО[27]. Пізніше Кіссінджер ще раз підтримав членство України в НАТО[28].
1995 року Олівер Стоун створив фільм «Ніксон», у головній ролі знявся Ентоні Гопкінс, Генрі Кіссінджера зіграв Пол Сорвіно.
- Кіссінджер, Генрі Світовий порядок. Роздуми про характери націй в історичному контексті / пер. з англ. Надія Коваль. — К.: Наш Формат, 2017. — 320 с. — ISBN 978-617-7388-77-6
- Kissinger, Henry. Diplomacy. New York: Simon & Schuster, 1994. ISBN 0671510991
- ↑ Deutsche Nationalbibliothek Record #11856255X // Gemeinsame Normdatei — 2012—2016.
- ↑ Draper T. Little Heinz And Big Henry // The New York Times / J. Kahn — Manhattan: New York Times Company, A. G. Sulzberger, 1992. — ISSN 0362-4331; 1553-8095; 1542-667X
- ↑ Sanger D. E. Henry Kissinger Is Dead at 100; Shaped Nation’s Cold War History // The New York Times / J. Kahn — Manhattan: New York Times Company, A. G. Sulzberger, 2023. — ISSN 0362-4331
- ↑ Find a Grave — 1996.
- ↑ Henry A.Kissinger 1923 – 2023
- ↑ Henry Kissinger - Age, Accomplishments & Facts — Biography.com, 2021.
- ↑ а б в г Ross S. Henry Kissinger, US diplomat who was revered and reviled, dies at 100 — KXAS-TV, 2023.
- ↑ а б Henry A. (Heinz Alfred) Kissinger - People - Department History - Office of the Historian — Державний департамент США.
- ↑ а б Harris B. Henry Kissinger, influential first Jewish secretary of state, dies at 100 — JTA, 2023.
- ↑ а б Henry A. Kissinger
- ↑ а б Pas L. v. Genealogics — 2003.
- ↑ а б Who's who — (untranslated), 1849. — ISSN 0083-937X
- ↑ Помер колишній держсекретар США Генрі Кіссінджер. Укрінформ. Процитовано 30 листопада 2023.
- ↑ Кіссінджер Генрі. LB.ua. Процитовано 26 квітня 2023.
- ↑ «Патріарх» американської політики пропонує залишити Україну на одвірках НАТО. Архів оригіналу за 22 серпня 2018. Процитовано 21 серпня 2018.
- ↑ Кіссінджер: засудження приєднання Криму — фатальна помилка Заходу. Архів оригіналу за 4 жовтня 2015. Процитовано 14 грудня 2015.
- ↑ Henry A. Kissinger (5 березня 2014). Henry Kissinger: To settle the Ukraine crisis, start at the end. The Washington Post. Архів оригіналу за 29 листопада 2014. Процитовано 29 серпня 2017.
- ↑ Henry A. Kissinger (5 березня 2014). Henry Kissinger: To settle the Ukraine crisis, start at the end. The Washington Post. Архів оригіналу за 29 листопада 2014. Процитовано 29 серпня 2017.
- ↑ Charlie Rose, PBS, September 2014.
- ↑ Charlie Rose, reported in Bloomberg BusinessWeek, p. 20, October 2, 2014.
- ↑ Buncombe, Andrew (27 грудня 2016). Henry Kissinger has 'advised Donald Trump to accept' Crimea as part of Russia. The Independent. New York. Архів оригіналу за 5 травня 2021. Процитовано 28 грудня 2016.
- ↑ Kissinger advises Trump to accept Crimea as Russia – Bild. Ukraine Today. 27 грудня 2016. Архів оригіналу за 28 грудня 2016. Процитовано 28 грудня 2016.
- ↑ Кіссінджер пропонує Україні віддати частину території Росії. Суспільне.
- ↑ Зеленський розкритикував Кіссінджера за заклик поступитися Росії. Суспільне.
- ↑ Подоляк про пропозицію Кіссинджера по Україні. Факти.
- ↑ Кіссінджер закликав в жодному разі не поступатися територіями України | Європейська правда. web.archive.org. 28 липня 2022. Архів оригіналу за 28 липня 2022. Процитовано 6 жовтня 2022.
- ↑ Генрі Кіссінджер стурбований "порушенням рівноваги" та вважає, що тепер до України треба ставитися як до члена НАТО - The Wall Street Journal. ipress.ua (укр.). Процитовано 26 квітня 2023.
- ↑ Кіссінджер визнав, що членство України в НАТО було б доречним. www.ukrinform.ua (укр.). Процитовано 26 квітня 2023.
- «Politico»: Kissinger, a longtime Putin confidant, sidles up to Trump [Архівовано 27 грудня 2016 у Wayback Machine.].(англ.)
- В. І. Головченко. Кіссінджер Генрі Альфред // Українська дипломатична енциклопедія: У 2-х т. /Редкол.:Л. В. Губерський (голова) та ін. — К: Знання України, 2004 — Т.1 — 760с. ISBN 966-316-039-X
- М. Рижков. Кіссінджер Генрі Альфред // Політична енциклопедія. Редкол.: Ю. Левенець (голова), Ю. Шаповал (заст. голови) та ін. — К.: Парламентське видавництво, 2011. — с.330 ISBN 978-966-611-818-2
- Зленко А. М. Дипломатія і політика. Україна в процесі динамічних геополітичних змін/ Худож.-оформлювач Б. П. Бублик, В. А. Мурликін. — Харків: Фоліо, 2003.- 559с. ISBN 966-03-2130-9
- Holger Klitzing: The Nemesis of Stability. Henry A. Kissinger's Ambivalent Relationship with Germany. WVT, Trier 2007, ISBN 978-3-88476-942-3.
- Robert D. Schulzinger: Henry Kissinger. Doctor of diplomacy. Columbia Univ. Pr., New York 1989, ISBN 0-231-06952-9.
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.