Йоганн-Готфрід Гердер
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.
Йоганн-Готфрід Гердер | |
---|---|
нім. Johann Gottfried Herder | |
![]() | |
Основні відомості | |
Народження | 25 серпня 1744 Моронг, Королівство Пруссія[1][2][…] |
Країна: | ![]() ![]() |
Альма-матер: | Кенігсберзький університет |
Конфесія: | лютеранство |
Смерть: | 18 грудня 1803 (59 років) |
Веймар, Саксен-Ваймарd, Священна Римська імперія[1][4][5] | |
Місце поховання: | St. Peter und Pauld |
Праці й досягнення | |
Рід діяльності: | поет, перекладач, письменник, літературний критик |
Основні інтереси: | теологія, культурологія |
Традиція/школа: | гуманізм |
Значні роботи: | |
Попередники: | Джордано Бруно, Бенедикт Спіноза, Ґотфрід Вільгельм Лейбніц |
![]() | |
![]() |
Йога́нн-Ґот́фрід Ге́рдер (нім. Johann Gottfried Herder; 25 серпня 1744, Морунген, Східна Пруссія — 18 грудня 1803, Веймар) — німецький філософ, фольклорист, письменник і мислитель, один з визначних представників німецького Просвітництва.
Після закінчення теологічного факультету Кенігсберзького університету в 1764—1769 роках був пастором в Ризі. У 1770—1771 роках в Страсбурзі зблизився з молодим Гете. З 1771 року придворний проповідник в Бюккебурзі, з 1776 року — у Веймарі. Згодом стає одним із натхненників руху «штурмерів» і відмовляється від раціоналістичної програми Просвітництва, проголошеної Лессінгом і Мендельсоном, підкреслюючи натомість важливу роль чуттєвости в житті людини. Його твір «Ідеї до філософії історії людства» (ч. 1-4, 1784—1791, скорочений рос. пер. 1829) пройнятий ідеєю своєрідності різних епох людської історії, прагненням зрозуміти їх, як щось органічно виростає на певному національному ґрунті і в специфічному переплетенні природних умов і культурних традицій. Вищим принципом розвитку людства Гердер вважав здійснення гуманності, тобто розуму і справедливості («Листи про заохочення гуманності», 1794—1797). Бачачи в гуманності відмітний принцип людини, спочатку властивий йому і характеризує його природу, Гердер розглядає в зв'язку з цим положення людини в органічному світі як «першого вільновідпущеника природи», що має двояке походження — природне і духовне; з точки зору цих ідей Гердер малює широку картину розвитку людства від стародавності (Китай, Індія та інші країни Древнього Сходу) до 14 століття.
У роботах «Про новітню німецьку літературу. Фрагменти» (1766—1768), «Критичні ліси» (1769) Гердер розглядає літературний процес в залежності від історичного та духовного розвитку кожного народу. У роботах «Дослідження про походження мови» (вид. 1772, рос. Пер. 1909), «Шекспір» і «Уривок з листування щодо Оссіани й пісні стародавніх народів» (опубліковано у збірнику «Про німецький характер та мистецтво», 1773, вид. спільно з Гете) Гердер створює теорію народної поезії, що стала літературним маніфестом «Бурі і натиску». У збірнику «Народні пісні» (1778—1779; 2 изд. «Голоси народів у піснях», 1807) Гердер включив народні пісні всього світу, розташувавши їх тематично, щоб довести рівність народів в їх поетичному самовираженні. У роботі «Про вплив поетичного мистецтва на звичаї народів у старі та нові часи» (1781) Гердер висунув теорію генія, творчість якого завжди самобутньо. Підготувавши своїм вченням рух романтизму, Гердер у 1790-ті роки виступав, однак, проти характерною для романтизму ідеалізації середньовіччя. В останні роки життя Гердер з позицій емпіризму різко полемізував з теорією пізнання і естетикою Іммануїла Канта «критичного періоду» («Метакритика критики чистого розуму», 1799; «Каллігона», ч. 1-3, 1800).
Досліджуючи фольклор, Гердер був, власне, першим німецьким фольклористом і вважав, що кожна нація має свою літературну традицію, яка пов'язується з міфологією. Він обстоював діалектичну ідею становлення та розвитку світу, як органічного цілого. Історію людського суспільства розумів, як продовження історії природи. Неабияку наукову цінність становлять мовознавчі дослідження Гердера «Дослідження про походження мови», 1772 р.(«Abhandlund uber den Ursprung der Sprache») та історична чотиритомна праця «Ідеї до філософії історії людства», 1784—1791 рр («Ideen zur Philosophie der Geschichte der Menschheit»). У Росії творчістю Гердера захоплювалися в гуртку Миколи Михайловича Карамзіна; частково це пояснюється тим, що Гердер приділяв значну увагу вивченню культури слов'янських країн, зокрема фольклору слов'янських народів.
Оригінальна просвітницька програма була окреслена Гердером у «Щоденнику моєї подорожі в 1769 році» («Journal meiner Reise im Jahre 1769»). У цій праці Ґотфрід Гердер пророкував Україні велике майбутнє[6]:
Україна стане колись новою Грецією: прекрасне небо цього народу, весела вдача, музичний хист, родюча земля та ін., колись прокинуться: так із багатьох диких народів, якими також були колись греки, постане культурна нація і її межі простягнуться до Чорного моря, а звідти на весь світ.
— Herders. Werke: In 5 Bd. Berlin; Weimar, 1769. Bd.1.s.135
Праці Гердера справили велике враження на ймовірного автора «Історії Русів» — Андріана Чепу, про що свідчить його лист до Василя Полетики: «Одно из лучших моих занятий есть мысли о безсмертии души, о будущей жизни… Некоторые сочинения о сей материи читаю и утверждаю себя в той надежде, что я не умру, но жив буду и повем дела Господня. Более всех мне по душе доказательства Гердерна, из натуры почерпнутыя.»[7]. Я. М. Маркович конспектував Гердера, готуючись до написання другої частини праці «Записки о Малороссии, ее жителях и произведениях»[8]
Філософсько-історичні ідеї Гердера зіграли видатну роль у становленні принципів історизму, надавши вплив на німецький романтизм і філософію історії Гегеля. Сенсуалістично-емпіричний характер антропології Гердера отримав розвиток у Людвіга Фейєрбаха.
- 8158 Гердер — астероїд, названий на честь мислителя[9].
- Премія Гердера
- ↑ а б Банникова Н. П. Гердер // Краткая литературная энциклопедия — Москва: Советская энциклопедия, 1962. — Т. 2.
- ↑ Deutsche Nationalbibliothek Record #118549553 // Gemeinsame Normdatei — 2012—2016.
- ↑ R. Haym Herder, Johann Gottfried // Allgemeine Deutsche Biographie — L: 1880. — Vol. 12. — S. 55–100.
- ↑ Гердер Иоганн Готфрид // Большая советская энциклопедия: [в 30 т.] / под ред. А. М. Прохорова — 3-е изд. — Москва: Советская энциклопедия, 1969.
- ↑ К. Арабажин Гердер, Иоганн Готфрид // Энциклопедический словарь — СПб: Брокгауз — Ефрон, 1892. — Т. VIII. — С. 471–473.
- ↑ J. G. Herder. «Tagebuch» [Архівовано 20 листопада 2018 у Wayback Machine.], 1769.
- ↑ Из истории Южно-русского общества начала XIX века. — Киевская старина. 1890, № 5.
- ↑ Лазаревский А. Прежние изыскатели малорусской старины. Яков Михайлович Маркович (1776—1804). Киевская старина. 1894. № 12. — С. 349—387.
- ↑ Lutz D. Schmadel. Dictionary of Minor Planet Names. — 5-th Edition. — Berlin, Heidelberg : Springer-Verlag, 2003. — 992 (XVI) с. — ISBN 3-540-00238-3.
- Стельмах С. П. Гердер Йоганн-Готфрід [Архівовано 16 січня 2017 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2004. — Т. 2 : Г — Д. — С. 91. — ISBN 966-00-0405-2.
- Гулыга А. В., Гердер. Изд. 2-е, доработ. (изд. 1-е — 1963). — М.: Мысль, 1975. — 184 с. — 40 000 экз. (Серия: Мыслители прошлого).(рос.)
- Меринг Ф., Гердер. На философские и литературные темы. — Мн., 1923.(рос.)
- Пыпин А., Гердер // «Вестник Европы». — 1890. — III—IV.(рос.)
- Гайм Р., Гердер, его жизнь и сочинения. В 2-х тт. — М., 1888. (переиздано издательством «Наука» в серии «Слово о сущем» в 2011 году).(рос.)
- Йоган Готфрід Гердер. Біографія[недоступне посилання з липня 2019]
- Йоган Готфрід Гердер. Мова і національна індивідуальність[недоступне посилання з липня 2019]
- Гердер, Йоган Готфрід // Філософський енциклопедичний словник / В. І. Шинкарук (гол. редкол.) та ін. — Київ : Інститут філософії імені Григорія Сковороди НАН України : Абрис, 2002. — 742 с. — 1000 екз. — ББК 87я2. — ISBN 966-531-128-X.
- Гердер Йоган Ґотфрід [Архівовано 14 червня 2021 у Wayback Machine.] // Українська мала енциклопедія : 16 кн. : у 8 т. / проф. Є. Онацький. — Накладом Адміністратури УАПЦ в Аргентині. — Буенос-Айрес, 1958. — Т. 1, кн. II : Літери В — Ґ. — С. 238-239. — 1000 екз.
- Гердер Йоганн Ґотфрід // Зарубіжні письменники : енциклопедичний довідник : у 2 т. / за ред. Н. Михальської та Б. Щавурського. — Тернопіль : Навчальна книга — Богдан, 2005. — Т. 1 : А — К. — С. 373. — ISBN 966-692-578-8.
- Чепа М.-Л. А. П'ять великих таємниць історичної психології. — К., 2005. — 126 с. ISBN 966-8356-50-0.
- Herder Bibliography and more [Архівовано 29 квітня 2007 у Wayback Machine.]
- www.johann-gottfried-herder.de (German) [Архівовано 4 лютого 2012 у Wayback Machine.]
- International Herder Society [Архівовано 19 вересня 2020 у Wayback Machine.]
- Йоганн-Готфрід Гердер на www.ukrcenter.com [Архівовано 24 січня 2020 у Wayback Machine.]
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.