Saivizmus
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c9/Sadhu_V%C3%A2r%C3%A2nas%C3%AE.jpg/250px-Sadhu_V%C3%A2r%C3%A2nas%C3%AE.jpg)
A saivizmus vagy sivaizmus, Siva-kultusz (szanszkrit: शैव पंथ, IAST: śaiva paṁtha, magyar átírásban:saiva pamtha) a hinduizmus egy ága, amely elsődleges és legfőbb istennek Sivát tekinti, aki megszemélyesíti az abszolútot (brahman), és aki számtalan formában nyilvánulhat meg. Hívői a saivák. Elsősorban India déli tartományaiban vált uralkodó vallási áramlattá. Már a Mahábhárata is tartalmaz saiva betéteket. Legfontosabb forrása a Svétásvatara-upanisad, amely már teológiai-filozófiai oldalról megalapozza a későbbi tanokat. A sivizmus és a visnuizmus (Visnu-kultusz, hívői a vaisnavák) közötti különbség elsősorban a szertartások kivitelezésében van, amelyekkel kapcsolatban a sivizmusban a Siva-puránák nyújtanak útmutatást. A vaisnavákkal ellentétben a saivák még ma is áldozatokat mutatnak be,[1] illetve nagyobb mértékben hajlamosak az aszkétizmusra.[2]
Általános üdvcél a lélek eggyé válása Istennel. A kultuszukra erősen rányomta bélyegét a tantrikus szertartás. Az aszkéták és jógik szerint az üdvúton az aszkézis, a jóga és a meditáció visz elsősorban előre, de a mantrák mormolása és a sokféle szertartás is. [3] A saiva aszkéták gyakran hamuval borítják testüket, csomóban álló, bozontos hajzattal, homlokukra festett, három vízszintes csíkkal jelennek meg, kezükben háromágú szigonyt tartanak. Az általános társadalmi normákkal szembeni megvetésüket a legkülönfélébb önsanyargató praktikákkal, gyakorlatokkal bizonyítják.
Kialakulása és fejlődése
[szerkesztés]![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/ef/Lakulisha%2C_an_aspect_of_Shiva.jpg/220px-Lakulisha%2C_an_aspect_of_Shiva.jpg)
A saivizmus vélhetően az indus—völgyi civilizáció árják előtti korszakában fejlődhetett ki, amelyről az ásatásokból előkerült jógi testhelyzetben ülő istenszobrok tanúskodnak. Ezekről a szobrokról a kutatók úgy vélik, hogy Siva elődjét ábrázolják, mint az állatok és az aszkézis urát. A saiva teológia azonban végső formájában csak a 4-9. században alakult ki, a jóga, a beavatások, rituálék és mantrák, illetve a templomépítéssel foglalkozó sásztrák (például a silpa-sásztra) leírását tartalmazó Saiva-ágamák formájában.
A saivizmus egész Indiában elterjedt, de a déli területeken, különösen Madrász környékén jellemző irányzata a hinduizmusnak.
Az első ezredforduló után megjelentek a különböző saiva irányzatok is:
- Pásupaták: aszketikus, a társadalmat elutasító magatartást mutató irányzat, elsősorban Gudzsarátban gyakori.
- Kápálikák: hamvasztóhelyek közelében élő, koponyákat gyűjtő, szándékosan a vallási és társadalmi törvényekkel szembenálló szekta
- Kálámukhák: a pásupatákkal szövetséges aszkétikus szekta
- Lingájatok (vírasaivák): Siva nem antropomorf alakját, a lingamot tisztelő szekta
- Kasmíri saivizmus (Trika): Siva, sakti (energia) és az egyén (anu) hármas egységét hirdető irányzat, különösen Kasmirban jellemző
- Saiva sziddhánta (Siva végső igazsága) : A bhaktizmussal rokon irányzat, amely a legfőbb isten, Siva imádatát (különösen a tamil bhakti-költők, vagy prédikátorok a nájanmárok fellépése után) költői műveken keresztül dicsőíti. Elsősorban a tamil nyelvterületen elterjedt
- Szmárta, azaz ortodox saivák, akik Manu törvényei és a kalpa-szútrákban lefektetett elvek szerint élnek, a hindu dharma (általános világtörvény) által, a hívő egyes életszakaszaira érvényes követelmények szerint.
- Nátha, vagy kánphata-jógik, a pásupata saivizmus tantrikus hagyományait a hatha-jógával vegyítő irányzatot követő hívők
Saiva bölcseleti iskolák
[szerkesztés]A századok folyamán meglehetősen kidolgozott teológiai rendszerek alakultak ki a saivizmus iskoláin belül.
Pásupata-szútra
[szerkesztés]A legrégebbi tanítás a pásupata-szútra, amelyet a hagyomány szerint Lakulisa, Siva egy avatárája adott át híveinek, a következő fejezetekből áll:
- Kötöttség (pása) – Az ember az illúzió, a becstelenség, tudatlanság és a ragaszkodás foglya
- A felszabadító Úr (Siva), aki megfelelő eszközök segítségével (aszkétizmus, jóga, mantrák segítségével a felszabadulás útjára vezet
- Eszközök a felszabaduláshoz – szertartások (vidhi)és mantrák
- Szertartások kivitelezése
- A végső megszabadulás (mukti)
Saiva szidhánta
[szerkesztés]A Saiva szidhánta, melynek rendszerbe foglalt tanításai Mejkanda: Sivadnyánabodha c. művében olvashatók. A műben három alapelv egyetemlegességéről értekezik (az Úr Siva, a megkötözött személy, a kötelék). A megszabadulást a megszerzett tudás (vidja) útján, különböző szertartásokon (krija) keresztül, vezekléssel (jóga) és erényes élettel (csarja) lehet elérni. A Saiva szidhánta nem ismeri el Siva avatáráit, mivel ő az egyetemleges, örökké létező és mindenben jelenlévő „létező tudatosság”, aki nem része a születés – létezés – halál körforgásának (szanszára), tehát keletkezéstől mentes. Egyetlen képviselője lehet, az általa földre küldött guru (mester), aki átadja az ő bölcsességét, és hozzásegít a megszabaduláshoz. Siva feladatai a Saiva szidhánta szerint a kegyelem gyakorlása, megtévesztés, pusztítás, a létezés folytonosságának biztosítása, a létezés megindítása.
A kötöttségnek három kiváltó oka lehet: a karma, amely cselekedeteink által újabb és újabb létezéshez vezet a mája, a fejlődés és hanyatlás kozmikus folyamata és az anava, az énközpontúság.
A megszabadulás a sivatva azaz a sivaság, amikor az egyén eggyé válik Sivával, cselekedetei maguk az Úr cselekedetei, és az ember már túl van minden jón és rosszon.
Kasmíri saivizmus
[szerkesztés]Az iskola szerint Siva és Sakti, és az ő egyesülésük lelkünkben tükröződik, a tükörkép felismeréséhez vezető út végén elérhető a megszabadulás. Az emberben élő Siva-természet előtérbe kerülése egyfajta rabszolgaságot eredményez, az élet célja ennek a rabszolgaságnak az elérése, hiszen ezzel az őstermészethez jutunk vissza, az anyagi világtól mentes létezéshez.
Vírasaivizmus
[szerkesztés]A vírasaivizmus, azaz hősies Siva-hit a 12. századi vallási reformer, Baszava nevéhez kötődik, aki a saivizmust aktív térítő mozgalommá fejlesztette. Jelenleg Kannada nyelvterületen alkotnak jelentős vallási csoportot. A hívők lingamot viselnek a nyakukban, a kasztok közötti különbségeket nem veszik figyelembe, halottaikat az általánosan elterjedt hamvasztással ellentétben temetik.
Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ Klaus K. Klostermaier Bevezetés a hinduizmusba, i. m. 94. o.
- ↑ Görföl Világvallások, i. m. 783. o.
- ↑ Nanovfszky György: Vallástörténeti olvasókönyv - A saivizmus, 2008
Források
[szerkesztés]- Klaus K. Klostermaier: Bevezetés a hinduizmusba. Budapest: Akkord. 2001. ISBN 9637803866
- Görföl Tibor: Világvallások. Budapest: Akadémiai. 2009. ISBN 9789630587082
- Vanamali Gunturu: Hinduizmus. (hely nélkül): Bioenergetic Kft. 2005. ISBN 9639569771
További információk
[szerkesztés]- Saivizmus. Terebess Ázsia Lexikon. (Hozzáférés: 2012. október 9.)
- A Szanszkrit Tudás Fénye. Sanskrit & Trika Shaivizmus. (Hozzáférés: 2016. május 20.)
- Parabhairavayoga Guru Gabriel Pradīpaka tanítványi vonala
- Mahanaya a Krama Shaivizmus szentiratai
- Lakshmanjo Magyar Közösség (Lakshmanjoo magyarországi vonala)
Kapcsolódó szócikkek
[szerkesztés]
| |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
| |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.