Марк Райленс
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.
Марк Райленс David Mark Rylance Waters | ||||
---|---|---|---|---|
англ. Mark Rylance | ||||
![]() | ||||
Марк Райленс, 2013 рік | ||||
Народився | 18 січня 1960 (64 роки) Ешфорд, Кент, Велика Британія | |||
Громадянство | ![]() | |||
Діяльність | драматург, актор театру, кіноактор, театральний режисер, телеактор | |||
Alma mater | Королівська академія драматичного мистецтва (1980)[1] і University School of Milwaukeed | |||
Роки діяльності | 1980 — тепер. час | |||
Дружина | одружений, Клер ван Кампен | |||
Брати / сестри | Susannah Watersd | |||
Провідні ролі | Рудольф Абель у «Міст шпигунів» | |||
IMDb | nm0753314 | |||
Нагороди та премії | ||||
«Оскар», «BAFTA», «Тоні» | ||||
| ||||
![]() David Mark Rylance Waters у Вікісховищі | ||||
Сер Девід Марк Райленс Вотерс (англ. David Mark Rylance Waters; нар. 18 січня 1960 року), більше відомий як Марк Райленс (англ. Mark Rylance) — британський актор, театральний режисер і драматург. Володар премій Лоуренса Олів'є, «Тоні», BAFTA, «Оскар» (2016). Був першим художнім керівником в Шекспірівському театрі «Глобус» в Лондоні (1995—2005). У 2015 році зіграв Томаса Кромвеля в серіалі «Вовчий зал» — адаптації BBC Two історичних романів Гіларі Ментел. Також він знявся з Томом Генксом у ролі радянського розвідника Рудольфа Абеля у фільмі Стівена Спілберга «Міст шпигунів». За роль в цьому фільмі Марк Райленс був удостоєний безлічі нагород і премій, в тому числі премії Британської кіноакадемії і премії «Оскар» в категорії «Найкращий актор другого плану».
Райленс народився в Ешфорді (графство Кент, Велика Британія) в родині вчителів англійської мови Енн і Девіда Вотерсів. У 1962 році вони переїхали в Коннектикут, а в 1969 — у Вісконсин, де Девід Уотерс викладав в Університетській школі Мілвокі. Райленс вступив в цю школу, бо при ній було найкраще шкільне театральне відділення в штаті. Він зіграв в безлічі шкільних вистав з театральним режисером Дейлом Гуцманом. Його перша значна роль була у виставі «Гамлет» 1976 року. Також він виконав роль Ромео в шкільній постановці «Ромео і Джульєтти».
Обираючи сценічне ім'я, Райленс зупинився на Марк Вотерс, однак людина з таким ім'ям вже була у списках профспілки акторів Великої Британії. Він виграв стипендію на навчання в Королівській академії драматичного мистецтва (RADA) в Лондоні, в якій навчався з 1978 по 1980 роки під керівництвом Г'ю Кратвелла. У 1980 році він отримав свою першу роботу в Цивільному театрі Глазго. У 1982 і 1983 роках Райленс виступав в Королівському Шекспірівському театрі (RSC) в Стретфорд-на-Ейвоні і Лондоні.
У 1988 році Райленс грав Гамлета з RSC в гучній виставі Рона Деніела, яка гастролювала в Ірландії та Великій Британії цілий рік. Вистава потім відбувалася в Стретфорд-на-Ейвоні, де Райленс грав паралельно Гамлета і Ромео в постановці «Ромео і Джульєтта» у відновленому театрі «Либідь» в Стретфорді-на-Ейвоні. «Гамлет» гастролював в США протягом двох років. У 1990 році Райленс і Клер ван Кампен (згодом його дружина) заснували власну театральну компанію «Phoebus 'Cart». У наступному році компанія поставила п'єсу «Буря».
У 1993 році він з'явився в постановці Меттью Ворчаса «Багато галасу з нічого» в Театрі Королеви. Роль Бенедика принесла йому премію Лоуренса Олів'є за найкращу чоловічу роль. У 2005 році він виконав головну роль британського експерта по зброї Девіда Келлі в телевізійному фільмі «Ревізор», знятим Пітером Козмінськи для каналу Channel 4. За цю роль Райленс отримав премію BAFTA за найкращу чоловічу роль у 2005 році.
У 2007 році Райленс виступив в постановці «Боїнг-Боїнг» в Лондоні. У 2008 році він повторив роль на Бродвеї, що принесло йому премії «Драма Деск» і «Тоні».
У жовтні 2014 року було оголошено, що Райленс зіграє в головній ролі у фільмі «Великий Дружній Велетень» — кіноадаптації книги Роальда Даля режисера Стівена Спілберга. Фільм повинен вийти в 2016 році. [2]
У 2015 році він зіграв Томаса Кромвеля в серіалі «Вовчий зал» — адаптації історичних романів Гіларі Ментел «Вовчий зал» і «Внесіть тіла» для каналу BBC Two. За цю роль він був номінований на премію «Еммі» за найкращу чоловічу роль у міні-серіалі або фільмі.
Робота Райленс в біографічній драмі «Міст шпигунів» режисера Стівена Спілберга з Томом Хенксом і Аланом Алда в головних ролях принесла йому премії BAFTA і «Оскар», а також номінацію на «Золотий глобус».
Райленс одружений з музичним режисером, композитором і драматургом Клер ван Кампен. Вони почали зустрічатися в 1987 році під час роботи над постановкою «Вічного жида» в Національному театрі і одружилися в Оксфордширі 21 грудня 1989 року. [3]
Рік | Назва | Ориг. назва | Роль | Примітки |
---|---|---|---|---|
1991 | «Книги Просперо» | Prospero's Books | Фердинанд | |
1995 | «Янголи і комахи» | Angels& Insects | Вільям Адамсон | |
2001 | «Інтим» | Intimacy | Джей | |
2005 | «Ревізор» | The Government Inspector | Девід Келлі | BAFTA |
2008 | «Ще одна з роду Болейн» | The Other Boleyn Girl | Томас Болейн | |
2011 | «Без компромісів» | Blitz | Робертс | |
2011 | «Анонім» | Anonymous | Кондел | |
2013 | «Дні і ночі» | Days and Nights | Стівен | |
2015 | «Ганмен» | The Gunman | Кокс | |
2015 | «Міст шпигунів» | Bridge of Spies | Рудольф Абель | - Премія асоціації кінокритиків Лос-Анджелеса за найкращу чоловічу роль другого плану (2-е місце)
- Премія гуртка кінокритиків Нью-Йорка за найкращу чоловічу роль другого плану - Премія гуртка кінокритиків Сан-Франциско за найкращу чоловічу роль другого плану - Премія асоціації кінокритиків Торонто за найкращу чоловічу роль другого плану - Премія «Оскар» за найкращу чоловічу роль другого плану - Премія BAFTA за найкращу чоловічу роль другого плану - Номінація — Премія Гільдії кіноакторів США за найкращу чоловічу роль другого плану - Номінація — Кінопремія «Вибір критиків» за найкращу чоловічу роль другого плану Номінація — Премія «Золотий глобус» за найкращу чоловічу роль другого плану — Кінофільм |
2016 | «Великий Дружній Велетень» |
The BFG | Велетень | |
2017 | «Дюнкерк» | Dunkirk | Доусон | |
2018 | «Першому гравцю приготуватися» | Ready Player One | Джейм Донован Голлідей/Анорак | |
2019 | «В очікуванні варварів» | Waiting for the Barbarians | Магістрат | |
2020 | «Суд над чиказькою сімкою» | The Trial of the Chicago 7 | Вільям Канстлер | |
2021 | «Не дивися вгору» | Don’t Look Up | Пітер Ішервелл | |
2022 | «Костюм» | The Outfit | Леонард Берлінг | |
2022 | «Цілком та повністю» | Bones & All | ||
TBA | «Остання планета» | The Way of the Wind | Сатана |
Рік | Назва | Ориг. назва | Роль | Примітки |
---|---|---|---|---|
1995 | «Гамлет» | Hamlet | Гамлет | |
1997 | «Генріх V» | Henry V | Генріх V |
|
2003 | «Леонардо» | Leonardo | Леонардо да Вінчі | |
2003 | «Ричард II» | Richard II | Ричард II | |
2004 | «Сніданок» | Breakfast | Марк Райленс | |
2014 | «Бінг» | Bing | Флоп (озвучка) | |
2015 | «Вовчий зал» | Wolf Hall | Томас Кромвель | Номінація — премія «Еммі» за найкращу чоловічу роль у міні-серіалі або фільмі
Номінація — Critics 'Choice Television Award за найкращу чоловічу роль у фільмі / міні-серіалі |
Рік | Період | Персонаж |
---|---|---|
1982 | «Буря» | Аріель |
1989 | «Гамлет» | Гамлет |
«Ромео і Джульєтта» | Ромео | |
1993 | «Генріх V» | Генріх V |
«Багато галасу з нічого» | Бенедик | |
1994 | «Як вам це сподобається» | Оселок Тачстоун, блазень |
1995 | «Макбет» | Макбет |
2007 | «Боїнг-Боїнг» | Роберт |
«Я — Шекспір» | Френк | |
2008 | «Пер Ґінт» | Пер Ґінт |
«Боїнг-Боїнг» | Роберт | |
2009 | липень-серпень | «Єрусалим» |
окт-дек | «Етюл» | |
2010 | січень-квітень | «Єрусалим» |
червень-серпень | La Bete | |
вересень-лютий 2011 | ||
2011 | ||
квітень-серпень | «Єрусалим» | |
жовтень-січень 2012 | ||
2012 | листопад-лютий 2013 | позмінно «Ричард ІІІ» і «Дванадцята ніч» |
2013 | квітень-травень | «Мила рибка» |
2013 | жовтень-лютий | позмінно «Ричард ІІІ» і «Дванадцята ніч» |
2014 | ||
2015 | лютий-березень | «Фарінеллі і король» |
вересень-грудень |
- ↑ Student & graduate profiles — Королівська академія драматичного мистецтва.
- ↑ Siegel, Tatiana (27 жовтня 2014). Three-Time Tony Winner Mark Rylance Nabs Lead in Steven Spielberg's 'The BFG'. Hollywood Reporter. Архів оригіналу за 24 вересня 2015. Процитовано 22 січня 2015.
- ↑ Schulman, Michael (18 листопада 2013). Play On. The New Yorker. Архів оригіналу за 14 грудня 2015. Процитовано 22 січня 2015.
AllCinema · AllMovie · CineMagia · ČSFD · Danmarks Nationalfilmografi · Decine21.com · EDb · Elonet · Filmportal.de · FilmTV.it · Internet Broadway Database · Internet Movie Database · KINENOTE · KinoPoisk.ru · Metacritic · MyMovies.it · Open Media Database · PORT.hu · Rotten Tomatoes · Scope · The Movie Database · Британський інститут кінематографії · Шведська база даних фільмів · Національна портретна галерея (Лондон) · Gyldendals Teaterleksikon · Швейцарський архів виконавських мистецтв | |
Генеалогія та некрополістика | |
Література та бібліографія | |
Тематичні сайти | |
Словники та енциклопедії | |
Довідкові видання | |
Нормативний контроль |
Премія БАФТА за найкращу чоловічу роль другого плану | |
---|---|
1968—1980 | Ієн Голм (1968) · Лоуренс Олів'є (1969) · Колін Велланд (1970) · Едвард Фокс (1971) · Бен Джонсон (1972) · Артур Лоу (1973) · Джон Гілгуд (1974) · Фред Астер (1975) · Бред Дуріф (1976) · Едвард Фокс (1977) · Джон Герт (1978) · Роберт Дюваль (1979) |
1981—2000 | Ієн Голм (1981) · Джек Ніколсон (1982) · Денголм Елліотт (1983) · Денголм Елліотт (1984) · Денголм Елліотт (1985) · Рей Макенеллі (1986) · Данієль Отей (1987) · Майкл Пелін (1988) · Рей Макенеллі (1989) · Сальваторе Кашо (1990) · Алан Рікман (1991) · Джин Гекмен (1992) · Ральф Файнс (1993) · Семюел Л. Джексон (1994) · Тім Рот (1995) · Пол Скофілд (1996) · Том Вілкінсон (1997) · Джеффрі Раш (1998) · Джуд Лоу (1999) · Бенісіо дель Торо (2000) |
2001-2020 | Джим Бродбент (2001) · Крістофер Вокен (2002) · Білл Наї (2003) · Клайв Овен (2004) · Джейк Джилленгол (2005) · Алан Аркін (2006) · Хав'єр Бардем (2007) · Гіт Леджер (2008) · Крістоф Вальц (2009) · Джеффрі Раш (2010) · Крістофер Пламмер (2011) · Крістоф Вальц (2012) · Бархад Абді (2013) · Джонатан Сіммонс (2014) · Марк Райленс (2015) · Дев Пател (2016) · Сем Роквелл (2017) · Магершала Алі (2018) · Бред Пітт (2019) · Деніел Калуя (2020) |
2021-2030 | Трой Коцур (2021) |
Премія «Тоні» за найкращу чоловічу роль у п'єсі | |
---|---|
1947–1975 | Хосе Феррер/Фредрік Марч (1947) · Генрі Фонда/Пол Келлі/Безіл Ретбоун (1948) · Рекс Гаррісон (1949) · Сідні Блекмер (1950) · Клод Рейнс (1951) · Хосе Феррер (1952) · Том Юелл (1953) · Девід Вейн (1954) · Альфред Лант (1955) · Пол Муні (1956) · Фредрік Марч (1957) · Ральф Белламі (1958) · Джейсон Робардс (1959) · Мелвін Дуґлас (1960) · Зеро Мостел (1961) · Пол Скофілд (1962) · Артур Гілл (1963) · Алек Гіннесс (1964) · Волтер Меттау (1965) · Гел Голбрук (1966) · Пол Роджерс (1967) · Мартін Болсам (1968) · Джеймс Ерл Джонс (1969) · Фріц Вівер (1970) · Брайан Бедфорд (1971) · Кліфф Горман (1972) · Алан Бейтс (1973) · Майкл Моріарті (1974) · Джон Кані/Вінстон Нтшона (1975) |
1976—2000 | Джон Вуд (1976) · Аль Пачіно (1977) · Барнард Г'юз (1978) · Том Конті (1979) · Джон Рубінштейн (1980) · Ієн Маккеллен (1981) · Роджер Ріс (1982) · Гарві Фірштейн (1983) · Джеремі Айронс (1984) · Дерек Джейкоби (1985) · Джадд Гірш (1986) · Джеймс Ерл Джонс (1987) · Рон Сільвер (1988) · Філіп Боско (1989) · Роберт Морс (1990) · Найджел Готорн (1991) · Джадд Гірш (1992) · Рон Лібман (1993) · Стівен Спінелла (1994) · Ральф Файнс (1995) · Джордж Гріззард (1996) · Крістофер Пламмер (1997) · Ентоні Лапалья (1998) · Браян Деннегі (1999) · Стівен Діллейн (2000) |
2001-нині | Річард Істон (2001) · Алан Бейтс (2002) · Браян Деннегі (2003) · Джефферсон Мейс (2004) · Білл Ірвін (2005) · Річард Ґриффітс (2006) · Френк Ланджелла (2007) · Марк Райленс (2008) · Джеффрі Раш (2009) · Дензел Вашингтон (2010) · Марк Райленс (2011) · Джеймс Корден (2012) · Трейсі Леттс (2013) · Браян Кренстон (2014) · Алекс Шарп (2015) · Френк Ланджелла (2016) · Кевін Клайн (2017) · Ендрю Ґарфілд (2018) · Браян Кренстон (2019) · Ендрю Бернап (2020) |
Повний список · (1947 — 1975) · (1976 — 2000) · (2001 — нині) |
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.