Білоблоцький Микола Петрович
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.
Микола Петрович Білоблоцький | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
![]() | |||||||
4-й Глава Адміністрації Президента України | |||||||
25 листопада 1998 — 22 листопада 1999 | |||||||
Президент | Леонід Кучма | ||||||
Попередник | Євген Кушнарьов | ||||||
Наступник | Володимир Литвин | ||||||
Народився | 24 грудня 1943 (80 років) село Дем'янівка, Нижньосірогозький район, Запорізька область, Українська РСР, ![]() | ||||||
Відомий як | політик | ||||||
Громадянство | ![]() | ||||||
Національність | українець | ||||||
Alma mater | Херсонський державний аграрно-економічний університет | ||||||
Політична партія | КПРС, КПУ, Партія Регіонів | ||||||
Нагороди |
Заслужений економіст України, Почесна грамота Кабінету міністрів України | ||||||
![]() | |||
---|---|---|---|
1-го скликання | |||
15 травня 1990 | — | 10 травня 1994 |
Мико́ла Петро́вич Білобло́цький (нар. 24 грудня 1943, с. Дем'янівка, Нижньосірогозький район, Запорізька область, тепер у складі Херсонської області) — український політичний діяч, дипломат, економіст. Член Ревізійної комісії КПУ в 1976—1981 роках. У незалежній Україні обіймав низку керівних посад в уряді держави.
Народився в родині колгоспника. Українець, освіта вища, науковець-агроном, закінчив Херсонський гідрометеорологічний технікум (1962), Херсонський сільськогосподарський інститут (1970), Вищу партійну школу при ЦК КПРС у 1977 році і аспірантуру при Академії суспільних наук при ЦК КПРС. У 1983 році захистив кандидатську дисертацію «Удосконалення методів аналізу господарського керівника» (Академія суспільних наук при ЦК КПРС, кафедра управління соціально-економічними процесами, місто Москва, 1983).
З 1961 року — робітник Херсонського порту; після технікуму — за фахом у Волгоградській (Росія) та Миколаївській області. Член КПРС з 1966 року.
З 1964 року — інструктор Миколаївського обласного комітету ЛКСМУ; 1-й секретар Жовтневого районного комітету ЛСКМУ міста Миколаєва; 2-й секретар Миколаївського обласного комітету ЛКСМУ. З січня по березень 1974 року — 1-й секретар Миколаївського обласного комітету ЛКСМУ.
З 1974 по січень 1975 року — секретар ЦК ЛКСМУ. З січня 1975 по січень 1979 року — 2-й секретар ЦК ЛКСМУ.
З 1979 року — інспектор ЦК КПУ; з листопада 1986 року по 1990 рік — 2-й секретар Черкаського ОК КПУ.
Обирався членом Ревізійної комісії ЦК КПУ, членом ЦК ВЛКСМ, депутатом облради.
Народний депутат України 1-го скликання з 15 травня 1990 року до 10 травня 1994 року (Жашківський виборчий округ № 421 Черкаська область). Голова Комісії у питаннях соціальної політики та праці (з червня 1990). Член групи «За соціальну справедливість».
З вересня 1994 року по серпень 1996 року — генеральний директор акціонерної будівельної компанії «Золоті ворота» м. Києва.
З листопада 1996 року по липень 1998 року — співголова Національної ради соціального партнерства.
З 8 серпня 1996 до 25 липня 1997 року — Міністр праці України[1][2].
З 25 липня 1997 до 25 листопада 1998 року — Віце-прем'єр-міністр України з питань соціальної політики та одночасно Міністр праці та соціальної політики України з 25 липня 1997 до 25 червня 1998 року[3][4][5]. З травня 1998 року по серпень 1998 року виконував обов'язки Одеського міського голови.
З березня по грудень 1999 року — член Ради національної безпеки і оборони України; член Ради роботи з кадрами при Президентові України (лютий 1997 — липень 1998), співголова Ради (березень — грудень 1999); заступник голови Державної комісії з проведення в Україні адміністративної реформи (січень — грудень 1999); голова Комісії з державних нагород України (грудень 1998 — грудень 1999). Голова наглядової ради Національного фонду соціального захисту матерів і дітей «Україна — дітям» (з вересня 1997); заступник голови Координаційної ради з питань внутрішньої політики (з вересня 1998); заступник голови Координаційної ради з питань місцевого самоврядування (з березня 1999).
З 25 листопада 1998 року по 22 листопада 1999 року — глава Адміністрації Президента України[6][7]. Перебуваючи на цій посаді був головою наглядової ради Президентського оркестру.
З грудня 1999 року по грудень 2005 року — Надзвичайний і Повноважний Посол України в Росії[8][9].
У 2007 році очолив виборчий штаб Партії регіонів на позачергових парламентських виборах. Станом на 2013 рік — голова Центральної контрольної комісії Партії регіонів[10]. Після Революції гідності завершив політичну кар'єру.
- Орден князя Ярослава Мудрого V ст. (30 листопада 2013) — за значний особистий внесок у соціально-економічний, науково-технічний, культурно-освітній розвиток Української держави, вагомі трудові досягнення, багаторічну сумлінну працю[11]
- Орден «За заслуги» I ст. (23 грудня 2003) — за значний особистий внесок у розвиток двосторонніх українсько-російських відносин, багаторічну плідну діяльність та у зв'язку із 60-річчям від дня народження[12]
- Орден «За заслуги» II ст. (23 листопада 1999) — за багаторічну роботу в державних органах, активну громадсько-політичну діяльність[13]
- Орден «За заслуги» III ст. (23 серпня 1998) — за значний особистий внесок у становлення і розбудову української державності[14]
- Нагороджений орденами Трудового Червоного Прапора, «Знак Пошани», має 3 медалі, Почесну грамоту Кабінету міністрів України[15][16].
Заслужений економіст України[17]. Державний службовець 1-го рангу[18]. Дипломатичний ранг — Надзвичайний і Повноважний Посол[19].
- ↑ Указ Президента України від 8 серпня 1996 року № 675/96 «Про призначення М. Білоблоцького Міністром праці України»
- ↑ Указ Президента України від 25 липня 1997 року № 704/97 «Про звільнення М. Білоблоцького з посади Міністра праці України»
- ↑ Указ Президента України від 25 липня 1997 року № 706/97 «Про призначення М. Білоблоцького Віце-прем'єр-міністром України з питань соціальної політики, Міністром праці та соціальної політики України»
- ↑ Указ Президента України від 25 червня 1998 року № 690/98 «Про звільнення М. Білоблоцького з посади Міністра праці та соціальної політики України»
- ↑ Указ Президента України від 25 листопада 1998 року № 1308/98 «Про звільнення М. Білоблоцького з посади Віце-прем'єр-міністра України з питань соціальної політики»
- ↑ Указ Президента України від 25 листопада 1998 року № 1306/98 «Про призначення М. Білоблоцького Главою Адміністрації Президента України»
- ↑ Указ Президента України від 22 листопада 1999 року № 1483/99 «Про звільнення М. Білоблоцького з посади Глави Адміністрації Президента України»
- ↑ Указ Президента України від 1 грудня 1999 року № 1511/99 «Про призначення М. Білоблоцького Надзвичайним і Повноважним Послом України в Російській Федерації»
- ↑ Указ Президента України від 6 грудня 2005 року № 1698/2005 «Про звільнення М. Білоблоцького з посади Надзвичайного і Повноважного Посла України в Російській Федерації»
- ↑ На службі народу
- ↑ Указ Президента України № 655/2013 від 30 листопада 2013 року «Про відзначення державними нагородами України з нагоди річниці підтвердження всеукраїнським референдумом Акта проголошення незалежності України 1 грудня 1991 року». Архів оригіналу за 4 грудня 2013. Процитовано 18 грудня 2013.
- ↑ Указ Президента України № 1478/2003 від 23 грудня 2003 року «Про нагородження М. Білоблоцького орденом „За заслуги“». Архів оригіналу за 25 лютого 2022. Процитовано 18 грудня 2013.
- ↑ Указ Президента України № 1485/99 від 23 листопада 1999 року «Про нагородження відзнакою Президента України — орденом „За заслуги“». Архів оригіналу за 12 березня 2022. Процитовано 18 грудня 2013.
- ↑ Указ Президента України № 946/98 від 23 серпня 1998 року «Про нагородження відзнакою Президента України — орденом „За заслуги“». Архів оригіналу за 8 березня 2022. Процитовано 18 грудня 2013.
- ↑ Постанова Кабінету Міністрів України від 9 серпня 2001 року № 973 «Про нагородження Почесною грамотою Кабінету Міністрів України».
- ↑ Постанова Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2003 року № 1988 «Про нагородження Білоблоцького М.П. Почесною грамотою Кабінету Міністрів України».
- ↑ Указ Президента України від 25 грудня 1993 року № 599/93 «Про присвоєння Білоблоцькому М.П. почесного звання "Заслужений економіст України"»
- ↑ Указ Президента України від 7 грудня 1998 року № 1334/98 «Про присвоєння рангу державного службовця М. Білоблоцькому»
- ↑ Указ Президента України від 1 грудня 1999 року № 1512/99 «Про присвоєння М. Білоблоцькому дипломатичного рангу Надзвичайного і Повноважного Посла України»
- В. М. Матвієнко. Білоблоцький Микола Петрович // Українська дипломатична енциклопедія: У 2-х т./Редкол.:Л. В. Губерський (голова) та ін. — К: Знання України, 2004 — Т.1 — 760с. ISBN 966-316-039-X
- Біографія на офіційному вебсайті Верховної Ради України
- Відкрита Україна[недоступне посилання]
Леонід Кравчук | Микола Хоменко (1991—1994) |
---|---|
Леонід Кучма | Дмитро Табачник (1994—1996) • Євген Кушнарьов (1996—1998) • Микола Білоблоцький (1998—1999) • Володимир Литвин (1999—2002) • Віктор Медведчук (2002—2005) |
Віктор Ющенко | Олександр Зінченко (2005) • Іван Васюник (2005, в.о.) • Олег Рибачук (2005—2006) • Віктор Балога (2006—2009) • Віра Ульянченко (2009—2010) |
Віктор Янукович | Сергій Льовочкін (2010—2014) • Андрій Клюєв (2014) |
Олександр Турчинов (в.о.) | Олег Рафальський (2014, в.о.) • Сергій Пашинський (2014, в.о.) |
Петро Порошенко | Борис Ложкін (2014—2016) • Ігор Райнін (2016—2019) |
Володимир Зеленський | Андрій Богдан (2019—2020) • Андрій Єрмак (з 2020) |
Прем'єр-міністр: Валерій Пустовойтенко Перший віце-прем'єр-міністр: Анатолій Голубченко (1997—1999), Володимир Куратченко (1999), Анатолій Кінах (1999) Віце-прем'єр-міністр з питань економіки: Сергій Тігіпко Віце-прем'єр-міністр з питань соціальної політики: Микола Білоблоцький Віце-прем'єр-міністр з питань агропромислового комплексу: Михайло Гладій Віце-прем'єр-міністр: Валерій Смолій, Володимир Семиноженко
|
Прем'єр-міністр: Павло Лазаренко Перший віце-прем'єр-міністр: Василь Дурдинець Віце-прем'єр-міністр з політико-правових питань: Олександр Ємець Віце-прем'єр-міністр з питань промислової політики: Анатолій Кінах Віце-прем'єр-міністри: Іван Курас, Михайло Зубець, Віктор Пинзеник, Сергій Тігіпко
|
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.