Бердиш
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.
Бердиш | |
![]() | |
Культура | Європа, Московське царство і Османська імперія |
---|---|
![]() |
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/bd/Bardiche.jpg/220px-Bardiche.jpg)
Берди́ш (пол. berdysz) — сокира з довгим держаком, що також називається древком або ратовищем, і лезом у вигляді півмісяця. Призначалась здебільшого для боротьби з ворожою кіннотою. Є різновидом бойової сокири.
Слово бердиш походить від пол. berdysz, bardysz, де утворене від лат. barducium («легка сокирка»)[1], це слово також пов'язували з давн.в-нім. bart, нім. Barte (пор. «бартка», «алебарда»)[2].
Зброя схожої будови з'явилася в Європі досить рано. На території Східної Європи бердиші з'являються в першій половині XV століття, а пізніше отримують загальне поширення, як зброя стрілецьких військ і міської охорони. Тут він займав нішу європейської алебарди, але виконував дещо інші функції. Селянам пропонувалося на випадок війни зберігати зброю, серед якої були і бердиші.
У Московському царстві XVI—XVII ст. бердиш був зброєю стрільців, вони використовували його у походах, так і в мирний час при несенні служби. Полотна московитських бердишів відрізнялися різноманітною формою, що з часом змінювалась. Ранні бердиші XVI століття мали одне вістря на верхньому кінці древка і сокироподібні бердиші. Лезо було відносно невеликим — 20-50 см. Пізніше, в XVII столітті, верхні кінці почали часто відковувати у два коротших вістря. Збільшилася і довжина леза до 60-80 см. Полотна церемоніальних бердишів покривали різьбленим візерунком — або прості точки і схематичне листя, або ж у складні малюнки з зображенням єдинорогів, що борються з драконами, різних химер та квітів. Це була зброя довжиною до 170 сантиметрів і вагою близько 3 кг. Для порівняння — вага стрілецьких бердишів була близько 1,5 кг.
З кінця XV століття бердиші набули поширення у Швеції та інших країнах. У Польщі бердишем називали звичайну сокиру з борідкою. Як зброя піхоти вони були введені в 1674 році і незабаром витіснили шаблі. Вони відрізнялися від московських меншою вагою і довжиною близько 120 см, тому під час стрільби з них ставали на коліна. На початку XVIII століття вони вийшли з ужитку. Схожа зброя побутувала і в Шотландії: вона відома як лохаберська сокира.
В Україні бердишем називали парадну сокиру-булаву, ймовірно, плутаючи два різновиди парадної зброї московитів: стрілецький бердиш та посольську сокирку царської охорони — ринд.
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/dd/Berdysz_color.svg/220px-Berdysz_color.svg.png)
Тупою частиною, обухом, що зазвичай має спеціально зроблені для гвіздків отвори, клин кріпили до древка на кшталт звичайної сокири. Ратовище заганяли в обух, після чого прибивали цвяхами через отвори в обусі. Зазвичай таких отворів було від 3 до 7. Нижній кінець леза (косицю) кріпили до древка двома-трьома цвяхами й обмотували мотузком чи тонким ременем кількома рядами. Іноді після кожного оберту ремінь прибивали цвяхами.
На нижній кінець ратовища насаджували наконечник-вток, щоб можна було використовувати його замість сошки під час стрільби з вогнепальної зброї[3]. Іноді в полотні бердиша робили певну кількість отворів, у які вставлялись кільця. Бердиш кінноти був меншим, ніж піхотний і до того ж мав два кільця в ратовищі, в які продівався ремінь для носіння.
На малюнку праворуч зображено скоріше вульж, бо типовий бердиш мав місце для пальців для перехоплення за древко між дерев'яним руків'я і лезом, що застосовувалося у ближньому бою і захищало руку воїна від рубаючих ударів (див. мал. праворуч і ліворуч — внизу).
Бердиш підходив для розгонистих ударів, що рубають, а також міг ефективно використовуватися для захисту. Гостре лезо дозволяло завдавати ріжучі удари. Ґрунтуючись на конструкції зброї, історики вважають, що вона могла використовуватися і для завдання колючих ударів гострим кінцем.
Бердиш зображено на сучасному гербі міста Бердичів, що відображає історію виникнення міста як укріплення на шляху ворожих набігів, а також розкриває одну з версій про походження його назви.
-
Шведський мушкетер
- ↑ М. Фасмер. Бердыш // Этимологический словарь русского языка. — М. : Прогресс, 1964—1973.
- ↑ Етимологічний словник української мови : в 7 т. / редкол.: О. С. Мельничук (гол. ред.) та ін. — К. : Наукова думка, 1982. — Т. 1 : А — Г / Ін-т мовознавства ім. О. О. Потебні АН УРСР ; укл.: Р. В. Болдирєв та ін. — 632 с.
- ↑ Бердыш // Военная энциклопедия : [в 18 т.] : [рос.] / под ред. В. Ф. Новицкого [и др.]. — СПб. ; [М.] : Тип. т-ва И. В. Сытина[ru], 1911—1915. (рос.)
- Волинська правда — «Збережено раритетну сокиру Богдана Хмельницького»[недоступне посилання з червня 2019]
- Слобожанщина у XII—XVIII століттях [Архівовано 24 квітня 2010 у Wayback Machine.]
- Kwasniewic W. 1000 slow o broni bialej i uzbrojeniu ochronnym. — Warszawa, 1981. — N.19–20.
- Попенко В. Н. Холодное оружие. — М., 1996. — C. 38.
- Бердыш // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп. т.). — СПб., 1890—1907. (рос. дореф.)
Шаблі | |
---|---|
Ручна вогнепальна зброя | |
Древкова зброя | |
Артилерія |
Колюча | ||
---|---|---|
Рубляча | Абордажна сокира · Бартка · Бердиш · Білгук · Бойова коса · Бойова сокира · Бородоподібний топір · Лохаберакст · Кельт · Лабрис · Норвезький топір · Пальстаб · Сагарис · Скандинавський топір · Сокира-булава · Сокирка-чекан · Топір · Фалькс · Франциска · Широколезовий топір | |
Колюче-рубляча | ||
Ударно-роздроблююча | Багатолопатева булава · Бойовий молот · Бойовий ціп · Буздиган · Булава · Годентаг · Кистінь · Келеп · Клевець · Люцернський молот · Моргенштерн · Обушок · Пірнач | |
Метальна | ||
Інша | ||
Шаблон не включає мисливську зброю, а також держакову зброю інших регіонів світу |
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.