Pražská konzervatoř
Pražská konzervatoř | |
---|---|
![]() Hlavní vstup do budovy konzervatoře v ulici Na Rejdišti. | |
Informace | |
Předchůdce | Varhanická škola v Praze |
Právní forma | příspěvková organizace |
Datum založení | 1808, výuka zahájena 24. dubna 1808 |
Zaměstnanci | |
Ředitel | PaedDr. Veronika Höslová |
Zástupce | MgA. Petr Čech, ArtD., MgA. Lukáš Vendl, Ph.D., MgA. Radek Křižanovský, Mgr. Jana Balašová, Mgr. Klára Dolejšová |
Poloha | |
Zeměpisné souřadnice | 50°5′26,16″ s. š., 14°24′56,88″ v. d. |
Identifikátory | |
IČO | 70837911 (VR) |
REDIZO | 600004538 |
Oficiální web | prazskakonzervator |
Obory vzdělání | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Pražská konzervatoř je veřejná instituce bezplatného středoškolského vzdělávání v oborech hudby, tance a dramatického umění. Je jednou z hlavních pražských vzdělávacích institucí pro výuku hudby, zpěvu a herectví. Škola sídlí ve třech různých budovách, hlavní budova je v ulici Na rejdišti 77/1, na Starém Městě, Praha 1, další pak sídlí v Pálffyovském paláci na Malé Straně.
Pražská konzervatoř byla založena v roce 1808 jako první konzervatoř ve střední Evropě a po Pařížské a Milánské konzervatoři jako třetí vůbec. První školní rok byl zahájen 24. dubna 1811.
Vzdělávání
[editovat | editovat zdroj]![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/5f/Pra%C5%BEsk%C3%A1_konzervato%C5%99_roh_2.jpg/220px-Pra%C5%BEsk%C3%A1_konzervato%C5%99_roh_2.jpg)
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/df/Friedrich_Dionys_Weber_Litho.jpg/220px-Friedrich_Dionys_Weber_Litho.jpg)
Konzervatoř nabízí vzdělání v oborech hry na většinu běžných hudebních nástrojů, klasického zpěvu, skladby, dirigování a herectví. Délka výuky je šest let, z toho čtyři roky představuje maturitní studium a dva roky tzv. absolutorium. Učební plán zahrnuje specializovaná teoretická studia, výuku jevištní řeči a povinné všeobecné hudební vzdělání (hudební harmonie, rytmus, intonace, obligátní klavír ad.).
Instituce také provozuje vlastní symfonický a komorní orchestr, několik komorních hudebních souborů a sborů a jednu činoherní skupinu a operní soubor, složené z posluchačů školy. Ročně se koná přibližně 250 koncertů a 40 divadelních představení.
Ve školním roce 2005/06 na škole studovalo přibližně 550 českých a 40 zahraničních studentů.
Historie
[editovat | editovat zdroj]![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/19/Na_Rejdi%C5%A1ti_str%2C_Prague_Old_Town.jpg/220px-Na_Rejdi%C5%A1ti_str%2C_Prague_Old_Town.jpg)
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4d/Rudofinum_%C4%8Delo_2.jpg/220px-Rudofinum_%C4%8Delo_2.jpg)
Založení školy
[editovat | editovat zdroj]Pražská konzervatoř byla založena roku 25. dubna 1808 příslušníky pražské hudbymilovné aristokracie a měšťanstva sepsáním prohlášení které je považováno za zakládací listinu školy. První odstavec zněl:
„ | „Jelikož umění hudební v Čechách jindy kvetoucí nyní tak bylo pokleslo, že i v Praze jen s tíží lze jest sestaviti dobrý úplný orchestr, a mimoto mnoho nástrojů jen nedostatečně nebo vůbec ani obsaditi se nedá, spojili se nížepsaní k tomuto účelu a s tím úmyslem, aby umění hudební v Čechách opět povznesli a zvelebili...“ | “ |
— Společnost pro zvelebení hudby v Čechách |
Pod listinou jsou podepsáni František Josef z Vrtby, František Josef ze Šternberka a Manderscheidu, Jan z Nostic, Kristián Kryštof z Clam-Gallasu, Bedřich z Nostic, Karel z Firmianu, Jan Josef Pachta z Rájova, František Josef z Klebelsbergu.[1]
Dne 31. března 1810 byla založena Jednota pro zvelebení hudby v Čechách, která po dalších sto let zajišťovala finanční provoz školy.[2] Skladatel Bedřich Diviš Weber (1766–1842), budoucí první ředitel konzervatoře, vypracoval plán nového ústavu podle vzoru Pařížské konzervatoře (založené v roce 1795) a milánské konzervatoře (založena 1807). Z důvodu tehdy probíhajících koaličních válek byla výuka zahájena až 24. dubna 1811. Výuka probíhala v dominikánském klášteře u svatého Jiljí na Starém Městě a prvním ředitelem byl Bedřich Diviš Weber, jeho zástupcem byl bývalý divadelní ředitel František Strobach.
První studenti
[editovat | editovat zdroj]Prvními žáky konzervatoře byly děti do deseti let. Ve vyučovacích hodinách hráli na školní nástroje, které byly k dispozici na konzervatoři (violoncella a kontrabasy). Teprve od roku 1816 byli přijímáni žáci ne mladší deseti let.
První koncerty
[editovat | editovat zdroj]První veřejnou akademii posluchačů uspořádala konzervatoř 21. února 1815 v Redutě a příštího roku (15. září 1816) absolvovalo prvních 12 posluchačů, z nichž 7 si zasloužilo pochvalné zmínky, mezi nimi i violoncellista Josef Weidl, rodem z Loučky, dále houslisté J. V. Kalivoda a K. Barták, kontrabasista J. Novák, fagotista L. Vesecký, hornista J. Cvrček a klarinetista F. Blatt. Roku 1822 absolvovalo celkem 22 posluchačů, mezi nimi violoncellisté Josef Hlavatý z Prahy a Jan Matys z Komorního Hrádku u Chocerad (a dále také slavný houslista Josef Slavík).
Pozdější koncerty posluchačů konzervatoře dosáhly vysoké úrovně a mezinárodního věhlasu, o kterých se pochvalně zmiňovali tehdejší velcí autoři, například Carl Maria von Weber, Niccolò Paganini, Richard Wagner, Hector Berlioz či Ferenc Liszt[1].
Návštěva Hectora Berlioze
[editovat | editovat zdroj]V letech 1845–1846 na Pražskou konzervatoř v rámci své druhé cesty po německých zemích [3] zavítal francouzský skladatel Hector Berlioz. Vzpomínkám na Prahu věnoval poslední tři ze svých šesti dopisů adresovaných Humbertu Ferrandovi, které tvoří jeho zápisky z této cesty.[4] Pátý dopis je věnován Pražské konzervatoři, kterou v té době řídil Jan Bedřich Kittl, o němž mj. napsal tato slova:
„ | Konzervatoř v Praze, kterou musím zvláště zmínit, již řídí talentovaný skladatel láskyplně oddaný svému umění, aktivní, zapálený, neúnavný, tu a tam přísný, ale vzdává chválu je-li zasloužená... a mladý. To je pan Kittl. Jistě by bylo možné najít průměrnost, která se nachází v Čechách stejně, jako všude jinde, jež by paralyzovala růst hudby v Praze. Tak tomu ovšem vůbec není. By je tomu právě naopak. Do Prahy byl rychle povolán třiceti pěti letý p. Kittl a hudba, jež ožívá a roste. Je zřejmé, že členové výboru, kteří realizovali tuto volbu, byli výhradně lidé otevřeného srdce a mysli.[5] | “ |
— Hector Berlioz |
Stěhování do Rudolfina
[editovat | editovat zdroj]V |80. letech 19. století byla konzervatoř převedena do Rudolfina a řízení školy se ujal houslista Antonín Bennewitz.
V roce 1891 se vedení kompozičního oddělení ujal Antonín Dvořák, který byl od roku 1901 až do své smrti v roce 1904 ředitelem školy. Mezi jeho studenty patřili např. Vítězslav Novák, nebo Josef Suk. Ten se stal rovněž pedagogem konzervatoři a poté jejím rektorem.
Meziválečné období
[editovat | editovat zdroj]V roce 1918 musela konzervatoř Rudolfinum opustit a výuka byla přemístěna do benediktinského kláštera a později do budovy ČVUT v Trojanově ulici. V té době stáli v čele školy např. Josef Suk, Vítězslav Novák, Josef Bohuslav Foerster, Vilém Kurz, Jaroslav Kocian a další.
V době nacistické okupace, od roku 1942 stál v čele školy dr. Václav Holzknecht, který ji vedl do roku 1970. Po válce z konzervatoře odešli profesoři a studenti "magistrály" (vyšší třídy na konzervatoři) a založili Akademii múzických umění se sídlem v Lichtenštejnském a Hartigovském paláci na Malostranském náměstí.[6] V té době byla otevřena také divadelní a baletní oddělení, z níž byla v roce 1980 vytvořena samostatná Taneční konzervatoř.[7]
Současnost
[editovat | editovat zdroj]V současné době škola sídlí ve třech samostatných budovách. V hlavní budově v ulici Na Rejdišti na Starém Městě sídlí administrativní oddělení a učebny. V Pálffyho paláci na Malé Straně jsou pak hudební archivy, kde jsou uložené mj. autografy W. A. Mozarta ad., učebny a koncertní sál umístěný v barokním tanečním sále hrabat Pálffyů, kde se konají absolventské koncerty posluchačů školy. Také třetí budova školy se na Starém Městě. Zde jsou umístěny učebny oddělení populární hudby, založeného v roce 1986.
Vývoj názvu a organizačního zařazení
[editovat | editovat zdroj]V letech 1818–1918 se jednalo o soukromou hudební konzervatoř pod vedením Jednoty pro zvelebení hudby v Čechách. V roce 1919 byl ústav zestátněn a do roku 1945 nesl název Státní konzervatoř hudby v Praze. Po roce 1945 se pražská konzervatoř stala výhradně školou střední, když v roce 1946 vznikla Akademie múzických umění s hudební fakultou (HAMU). Od roku 2001 podléhá škola Magistrátu hlavního města Prahy a v té souvislosti změnila název na Pražská konzervatoř.[8]
Citát
[editovat | editovat zdroj]„ | Založením pražské konzervatoře v roce 1811 dostalo se městu Praze významného a vynikajícího učiliště, po kterém hudbymilovné obyvatelstvo opravdu prahlo a kterého si také pro svou velikou lásku k hudbě plně zasluhovalo. Hlavní město Praha jest opravdu hrda na svoji hudební konservatoř a její vykonané dílo... | “ |
— Dr. Karel Baxa, primátor hl. m. Prahy[9] |
Profesoři konzervatoře
[editovat | editovat zdroj]Počátky školy
[editovat | editovat zdroj]Prvním učitelem violoncella na pražské konzervatoři byl Bernard Václav Šťastný, syn výtečného hobojisty, působícího v divadelním orchestru v Praze, Jana Šťastného († 1788). B. V. Šťastný působil na pražské konzervatoři plných 11 let a 30. května 1822 odešel pro vysoký věk na odpočinek. Zemřel v Praze roku 1835 ve věku 75 let.
Další profesoři
[editovat | editovat zdroj]Roku 1866 se o místo ředitele konzervatoře neúspěšně ucházel Bedřich Smetana.
Roku 1891 učitelský sbor posílil Antonín Dvořák, jenž se stal vedoucím oddělení skladby a v letech 1901 až 1904 byl ředitelem školy. Mezi Dvořákovy studenty patřili skladatelé Vítězslav Novák, Josef Suk (oba byli později řediteli konzervatoře), Rudolf Friml, Oskar Nedbal a Franz Lehár. Mezi profesory, kteří zde vyučovali, patřili například klavírista, autor známé klavírní školy a pozdější ředitel konzervatoře Vilém Kurz mladší nebo klarinetista Milan Kostohryz (1911–1998).
Významní absolventi (výběr)
[editovat | editovat zdroj]- Karel Ančerl (dirigent)
- Miroslav Barvík (skladatel a kritik)
- Jiří Bělohlávek (dirigent)
- František Brikcius (violoncellista)
- František Brož (dirigent a skladatel)
- Oliver Butterworth (houslista)
- Andrea Černá (herečka)
- Ladislav Černý (violista)
- Ludmila Červinková (pěvkyně)
- Radim Drejsl (skladatel a klavírista)
- Gabriela Eibenová (pěvkyně)
- Fidelio Fritz Finke (skladatel)
- Rudolf Firkušný (klavírista)
- Josef Bohuslav Foerster (skladatel)
- Rudolf Friml (skladatel)
- Bohumil Gregor (dirigent)
- Alois Hába (skladatel)
- Jan Hřímalý (houslista)
- Kateřina Jalovcová (pěvkyně)
- Karel Boleslav Jirák (skladatel a dirigent)
- Jaroslav Ježek (skladatel)
- Jana Jonášová (pěvkyně)
- Naděžda Kniplová (pěvkyně)
- Jaroslav Kocian (houslista), v roce 1945 zakládající profesor Akademie múzických umění
- Pavel Kohout (varhaník)
- Adolf Kubát (hobojista)
- Jan Kubelík (houslista a skladatel)
- Rafael Kubelík (dirigent)
- Otomar Kvěch (skladatel)
- Franz Lehár (skladatel)
- Kristýna Ljuben-Morfová (zpěvačka)
- Bohuslav Martinů (skladatel, studium nedokončil)
- Paulina Metzler-Löwyová (pěvkyně)
- Ignaz Moscheles (skladatel a klavírista)
- Milan Munclinger (dirigent)
- Oskar Nedbal (skladatel)
- Václav Neumann (dirigent)
- Něstor Ostapovyč Nyžankivskyj (skladatel)
- Vítězslav Novák (skladatel)
- Jana Obrovská (skladatelka)
- Bohdan Piurko (klavírista, dirigent, pedagog)
- David Popper (violoncellista)
- Michael Pospíšil (pěvec)
- Pražákovo kvarteto (Václav Remeš, Vlastimil Holek, Josef Klusoň a Josef Pražák)
- Friedrich Edmund Rieger (dirigent)
- Karel Pravoslav Sádlo (violoncellista) v roce 1945 zakladatel a profesor Akademie múzických umění
- František Simandl (kontrabasista)
- Václav Smetáček (dirigent)
- Martin Smolka (skladatel)
- Eugen Suchoň (skladatel)
- Jana Sýkorová (pěvkyně)
- Karel Šejna (kontrabasista)
- Otakar Ševčík (houslista a pedagog)
- Jiří Šik (dirigent)
- Jan Talich (dirigent a houslista)
- Václav Talich (dirigent a houslista)
- Jiří Tancibudek (hobojista)
- Manoah Leide-Tedesco (houslista a skladatel)
- Irena Turkevycz-Martynec (zpěvačka)
- Václav Vaca
- Vilém Veverka (hobojista)
- Tomáš Víšek (klavírista)
- Sláva Vorlová (zpěvačka, skladatelka)
- Pavla Vykopalová (pěvkyně)
- Maria Forescuová (operetní zpěvačka a herečka)
- John Stepan Zamecnik (skladatel a dirigent)
- Ladislav Zelenka (violoncellista), v roce 1945 zakládající profesor Akademie múzických umění
- Vladimír Dlouhý (herec)
- Martin Zounar (herec)
- Michal Dlouhý (herec)
Po roce 1918
[editovat | editovat zdroj]Dramatické oddělení a Baletní oddělení
[editovat | editovat zdroj]Po vzniku Československa roku 1918 byla zřízena nová oddělení – dramatické a baletní. Na dramatickém oddělení vyučovali v prvních letech např. Marie Laudová-Hořicová, Jaroslav Hurt, Milan Svoboda, Jan Bor a studovali zde například Louisa Voznicová (1924–1927)[10], Otomar Korbelář (1919–1922), Jarmila Horáková (1922–1926), Vlasta Fabianová (1928–1932), František Salzer (1920–1924), Václav Trégl (1920–1924), Jiří Vasmut (1920–1924), Jan Škoda (1920–1923), Josef Gruss (1924–1928), Miroslav Homola (1930–1934) a Antonín Kurš (1930–1933). Mnozí další školu nedokončili a odešli v době studií rovnou do angažmá, např. Lída Baarová, Jiřina Štěpničková, Ladislav Boháč, Hana Vítová a Miloš Nedbal.[11] Později zde studovali také např. Jiří Langmajer, Tatiana Vilhelmová (nedokončila), Filip Blažek či Zuzana Vejvodová.
Rovněž baletka Kateřina Zvelebilová započala své klasické vzdělání na konzervatoři, poté nastoupila na Royal Ballet School v Londýně, kde se po svém odchodu z profesionální scény stala členkou uměleckého ansámblu.
Druhá polovina 20. století
[editovat | editovat zdroj]Mezi absolventy z druhé poloviny 20. století patří
- violoncellista František Brikcius
- hudebník Petr Hejduk
- dirigent a skladatel Jan Kučera
- tubista Václav Hoza
21. století
[editovat | editovat zdroj]Mezi současné absolventy (aktivně účinkující herce a zpěváky) patří např.: Anna Fixová, Máša Málková, Filip Tomsa, Kristýna Leichtová, Zuzana Maxa (rozená Říhová), Barbora Valentová, Vojtěch Havelka, Kristýna Hlaváčková (Bábková), Veronika Kubařová, Matouš Ruml, Jan Cina, Marie Doležalová, Jan Hofman, Ivana Korolová, Tereza Rumlová, Marika Šoposká, Zuzana Navarová, Radůza, Patrik Stoklasa, Dasha, Petr Ryšavý, Anna Julie Slováčková, Filip Hořejš, Nikola Ďuricová, Patrik Možíš, Eliška Trtíková, Anna Jiřina Daňhelová, Diana Kalashová, Valentina Vlková, Štěpán Piller,Ema Businská,Jana Koptová, Filip František Červenka, Michal Pazderka, Simona Lewandowská, Magdaléna Ochotná a další
Ředitelé školy
[editovat | editovat zdroj]Obory vyučované na Pražské konzervatoři
[editovat | editovat zdroj]Hudba
[editovat | editovat zdroj]Na Pražské konzervatoři jsou vyučovány následující hlavní obory: skladba, skladba a aranžování, dirigování, klavír, varhany, cembalo housle, viola, violoncello, kontrabas, harfa, flétna, zobcová flétna, barokní příčná flétna, hoboj, fagot, klarinet, trubka, lesní roh, pozoun, tuba, saxofon, akordeon, kytara, bicí nástroje
Zpěv
[editovat | editovat zdroj]klasický zpěv, populární zpěv
Hudebně dramatické umění
[editovat | editovat zdroj]herectví
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ a b http://www.prgcons.cz/historie
- ↑ Historie. Jednota pro zvelebení hudby v Čechách [online]. [cit. 2021-06-21]. Dostupné online.
- ↑ Mémoires de Berlioz, úplný text na www.HBerlioz.com (zde, úvodní stránka ve francouzštině) a další stránky.
- ↑ Mémoires de Berlioz, úplný text na www.HBerlioz.com (zde, soupis pamětí) a další stránky
- ↑ Mémoires de Berlioz - Deuxième voyage en Allemagne, 5. lettre - hector.ucdavis.edu. hector.ucdavis.edu [online]. [cit. 2021-06-21]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2006-09-02.
- ↑ Site internet de l´Académie tchèque des arts musicaux Site internet du Conservatoire de Prague
- ↑ Historie – Pražská konzervatoř [online]. [cit. 2023-07-14]. Dostupné online.
- ↑ Český hudební slovník: Pražská konzervatoř [online]. Ústav hudební vědy FF Masarykovy univerzity [cit. 2020-04-05]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2020-03-31.
- ↑ Vlastimil Blažek: Sborník na paměť 125 let Konservatoře hudby v Praze, Vyšehrad, Praha, 1936, str. 12
- ↑ Vlastimil Blažek: Sborník na paměť 125 let Konservatoře hudby v Praze, Vyšehrad, Praha, 1936, str. 517
- ↑ Vlastimil Blažek: Sborník na paměť 125 let Konservatoře hudby v Praze, Vyšehrad, Praha, 1936, str. 146
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- Vlastimil Blažek: Sborník na paměť 125 let Konservatoře hudby v Praze, Vyšehrad, Praha, 1936
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Pražská konzervatoř na Wikimedia Commons
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž tématem je Pražská konzervatoř
- Domovská stránka konzervatoře
- Základní informace v katalogu firem
- …iuvenes dum sumus – dokument ČT (2009) o historii a současnosti Pražské konzervatoře, jejích slavných studentech, absolventech a pedagozích; možnost on-line přehrání
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.