E-ASTROGAM
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/ff/Eastrogamincontext.pdf/page1-220px-Eastrogamincontext.pdf.jpg)
![e-ASTROGAM deployed.](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/72/E-ASTROGAM_Deployed_with_labels.jpg/220px-E-ASTROGAM_Deployed_with_labels.jpg)
![e-ASTROGAM deployed.](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1c/Synopticeastrogam.pdf/page1-220px-Synopticeastrogam.pdf.jpg)
e-ASTROGAM[1] — запропонована космічна місія з метою вимірювання гамма-випромінювання від астрофізичних джерел в діапазоні енергій від 300 кеВ до кількох ГеВ[2]. e-ASTROGAM має досягти чутливості на один-два порядки більшої, ніж її попередник, детектор COMPTEL космічної гамма-обсерваторії Комптон. Також e-ASTROGAM має нову функцію швидкої реакції на астрофізичні транзієнти[3].
Концепція e-ASTROGAM полягає у використанні кремнієвого трекера для реєстрації комптонівських взаємодій і утворення пар гамма-променями в області енергій МеВ-ГеВ. Енергію утворених частинок можна буде виміряти калориметром.
Місія має отримати дані, які доповнять такі потужні обсерваторії, як LIGO-Virgo-GEO600-KAGRA, SKA, ALMA, E-ELT, TMT, LSST, JWST, Athena, CTA, IceCube, KM3N, LISA[4].
e-ASTROGAM має складатись з 56 кремнієвих площин, кожна площею близько 1 м2, які реєструють комптонівське розсіювання та народження пар, викликані космічними фотонами. Також прилад міститиме детектор антизбігів і калориметр.
Міжнародна команда, яка працює над e-ASTROGAM, включає понад 400 науковців, які працюють в установах з Аргентини, Бразилії, Болгарії, Данії, Ірландії, Іспанії, Італії, Китаю, Мексики, Німеччини, Норвегії, Польщі, Португалії, Росії, США, Фінляндії, Франції, Хорватії, Чехії, Швеції, Швейцарії, Японії.
- ↑ E-ASTROGAM. Архів оригіналу за 5 травня 2020. Процитовано 9 листопада 2016.
- ↑ De Angelis, A.; Tatischeff, V.; Tavani, M.; Oberlack, U.; Grenier, I.; Hanlon, L.; Walter, R.; Argan, A.; von Ballmoos, P. (2017). The e-ASTROGAM mission. Experimental Astronomy. 44: 25—82. arXiv:1611.02232. doi:10.1007/s10686-017-9533-6.
- ↑ Knödlseder, Jürgen (2016). The future of gamma-ray astronomy. Comptes Rendus Physique. 17 (6): 663—678. arXiv:1602.02728. Bibcode:2016CRPhy..17..663K. doi:10.1016/j.crhy.2016.04.008.
- ↑ De Angelis, A.; Tatischeff, V.; Grenier, I.A.; McEnery, J.; Mallamaci, M.; Tavani, M.; Oberlack, U.; Hanlon, L.; Walter, R. (2018). Science with e-ASTROGAM. Journal of High Energy Astrophysics. 19: 1—106. arXiv:1711.01265. doi:10.1016/j.jheap.2018.07.001.
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.