Гвінея
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.
Республіка Гвінея | |||||
|
|||||
Девіз: «Travail, Justice, Solidarité» фр. Праця, справедливість, солідарність | |||||
Гімн: Liberté фр. "Свобода" | |||||
![]() | |||||
Столиця | Конакрі 9°31′ пн. ш. 13°42′ зх. д.country H G O | ||||
---|---|---|---|---|---|
Найбільше місто | столиця | ||||
Офіційні мови | Французька | ||||
Форма правління | Республіка | ||||
- Президент | Мамаді Думбуя | ||||
- Прем'єр-міністр | Лансана Коуяте | ||||
Незалежність | |||||
- від Франції | 2 жовтня 1958 | ||||
Площа | |||||
- Загалом | 245,857 км² (78) | ||||
- Внутр. води | незначний % | ||||
Населення | |||||
- оцінка Липень, 2005 | 9,402,000 (83) | ||||
- перепис 1996 | 7,156,406 | ||||
- Густота | 38/км² (164) | ||||
ВВП (ПКС) | 2005 р., оцінка | ||||
- Повний | $18.879 млрд (11) | ||||
- На душу населення | $2,035 (142) | ||||
ІЛР (2004) | ▼ 0.445 (низька) (160) | ||||
Валюта | Гвінейський франк (GNF )
| ||||
Часовий пояс | GMT | ||||
Коди ISO 3166 | 324 / GIN / GN | ||||
Домен | .gn | ||||
Телефонний код | +224 | ||||
![]() | |||||
|
Гвіне́я, Респу́бліка Гвіне́я (фр. Guinée, République de Guinée) — незалежна держава на заході Африки. Площа країни — 245,85 тис. км² (76-те місце у світі). Населення країни 9,7 млн осіб (81-ше місце у світі). Столиця — місто Конакрі.
Держава лежить у Західній Африці. Територія країни простягається із заходу на схід на 725 км, а з півночі на південь на 565 км. На північному заході межує з Гвінеєю-Бісау (спільний кордон — 386 км) і Сенегалом (330 км); на північному сході — з Малі (1062 км); на південному сході — з Кот-д'Івуаром (610 км); на півдні — із Сьєрра-Леоне (794 км) та Ліберією (590 км). На південному заході омивається водами Атлантичного океану, довжина берегової лінії 320 км.
![]() |
![]() ![]() |
![]() |
Атлантичний океан | ![]() |
|
![]() |
![]() |
![]() |
Західна частина Гвінеї — приморська низовина і плато Фута-Джаллон. На південному сході лежить Північно-Гвінейська височина (найвища точка — г. Німба, 1752 м). На північному сході — рівнина. Савани, вологі тропічні ліси. Заповідник Німба. Головні річки: Гамбія, Бафінг, Нігер, Конкурє. Клімат екваторіальний мусонний.
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b9/Guinee_carte.png/200px-Guinee_carte.png)
Наприкінці XIX століття Гвінею завоювала Франція і включила до складу Французької Західної Африки. Після Другої світової війни набрав силу масовий національно-визвольний рух. 2 жовтня 1958 року проголошена незалежна Гвінейська Республіка. У відповідь Франція негайно перервала всі зв'язки з Гвінеєю і відкликала звідти весь французький персонал. Незалежна Гвінея до 1984 року була однією з радикальних африканських держав, що стояли на позиціях панафриканізму.
Незалежність від Франції Гвінея здобула в 1958 році. Секоу Тоуре обраний президентом, залишався на посту до смерті в 1984 році; після чого внаслідок перевороту встановлено військове правління; У 1985 році зірвалася спроба ще одного перевороту. У 1991 році відбувся антиурядовий страйк під керівництвом Національної конфедерації робітників Гвінеї.
На початку вересня 2021 року в країні відбувся військовий переворот. Президента Гвінеї Альфа Конде захопили в полон армійські спецпризначенці, а на чолі перевороту став полковник Мамаду Думбуя[1].
Гвінея за формою правління є президентською республікою, глава держави — президент. Державний устрій — унітарна держава.
Останні вибори президента пройшли 2010 року в 2 тури: 27 червня (1-й тур) і 7 листопада (2-й тур). У другому турі 52,52 % голосів отримав Альфа Конде, за якого віддали голоси народність мандінка і дрібні гвінейські народи. Народи і племена, які підтримали Селу Далейна Діалло (насамперед, фульбе), спровокували зіткнення, проте їх незабаром припинили.
Парламент Гвінеї — однопалатна Національна асамблея. У парламенті засідає 114 депутатів, 38 з яких обираються за мажоритарною системою, а 76 — за пропорційною. Парламентські вибори не проводилися з 2002 року. Після військового перевороту 2008 року парламент припинив роботу; нові вибори передбачалось провести наприкінці 2011 року.
На парламентських виборах 11 червня 1995 року до парламенту Гвінеї пройшли такі політичні партії:
- Партія єдності і прогресу — 71 місць (62 %);
- Об'єднання гвінейського народу — 19 місць (17 %);
- Партія оновлення і прогресу — 9 місць (8 %) та інші[2].
На парламентських виборах 2002 року 85 місць (75 %) в парламенті зайняла пропрезидентська Партія єдності і прогресу.
Уряд Гвінеї офіційно визнав незалежність України 9 січня 1992 року, дипломатичні відносини з Україною встановлено 4 квітня 1992 року[2]. У Гвінеї (Конакрі) до 2012 року діяло українське посольство і консульство. Справами України в Гвінеї відає українське посольство в Нігерії. Найближче посольство Гвінеї, що відає справами щодо України, є в Москві (Росія)[2].
Державний прапор Гвінеї являє собою вертикальний триколор у панафриканських кольорах: червоний колір символізує кров, пролиту в боротьбі за свободу і слово «праця» з національного девізу; жовтий — золото, сонце і слово «справедливість»; зелений — природу і слово «солідарність». Затверджений 10 листопада 1958 року.
Державний герб являє собою золотий щит з панафриканськими кольорами внизу і голубом з гілкою в дзьобі. На стрічці внизу щита написаний девіз країни — «Праця. Справедливість. Солідарність». Герб затверджено в 1997 році. До цього на ньому були присутні також меч і гвинтівка.
Державний гімн був офіційно затверджений у 1958 році відразу після проголошення незалежності. Мелодію гімну написав Кодофо Муса, використовуючи народні мелодії. Автор слів гімну достеменно невідомий.
В адміністративно-територіальному відношенні територія держави поділяється на 8 провінцій.
Чисельність збройних сил у 2000 році становила 9,7 тис. військовослужбовців[2]. Загальні витрати на армію становили 55 млн доларів США[2].
Гвінея — відстала індустріальна держава, економіка якої базується на гірничій промисловості. Валовий внутрішній продукт (ВВП) у 2006 році становив 19,4 млрд доларів США (114-те місце у світі); що у перерахунку на одну особу становить 2 тис. доларів (147-ме місце у світі)[2]. Промисловість разом із будівництвом становить 36 % ВВП держави; аграрне виробництво разом з лісовим господарством і рибальством — 24 %; сфера обслуговування — 40 % (станом на 2006 рік)[2]. Зайнятість активного населення в господарстві країни розподіляється так: 24 % — промисловість, будівництво і сфера обслуговування; 76 % — аграрне, лісове і рибне господарства (станом на 2006 рік)[2].
Надходження в державний бюджет Гвінеї за 2006 рік становили 342 млрд доларів США, а витрати — 557 млрд; дефіцит становив 38,5 %[2].
Національною валютою країни слугує гвінейський франк.
Головні галузі промисловості: гірнича, деревопереробна і харчова (пивоварні заводи, заводи з виробництва соків, безалкогольних напоїв і тютюну).
Гвінея багата на природні ресурси, включаючи 25 % світових запасів бокситів.
Країна має великий гідроенергетичний потенціал. За 2006 рік вироблено 840 млн кВт·год електроенергії (експортовано 0 млн кВт·год); загальний обсяг спожитої — 833 млн кВт·год (імпортовано 0 млн кВт·год)[2].
У 2004 році споживання нафти становило 9,7 тис. барелів на добу, природний газ не використовується для господарських потреб[2].
У сільськогосподарському обробітку перебуває 28 % площі держави[2]. Головні сільськогосподарські культури: рис, кава, маніок, банани, арахіс, кокоси, кукурудза, ананаси, цитрусові, цукрова тростина.
Під час французького панування та в перші роки незалежності, Гвінея була великим експортером бананів, ананасів, кави, арахісу і пальмової олії.
Транспорт: автомобільний, морський, частково — залізничний. Довжина залізниць 962 км (2000), автошляхів 38,3 тис. км (2000). Головні морські порти: Боке, Конакрі, Камсар.
Попри те, що Конакрі в минулому називали «африканським Парижем», у 1996 році Гвінею відвідало лише 94 тис. іноземних туристів, що дало прибуток у 1 млн доларів США[2].
Основні торговельні партнери Гвінеї: Росія, Корея, Іспанія,Китай, США, Україна, Франція, Кот-д'Івуар.
Держава експортує: боксити, алюміній, золото, алмази, каву. Основні покупці: Росія (15 %); Республіка Корея (11 %); Іспанія (10 %); Україна (8 %); США (6 %); Ірландія (6 %). У 2006 році вартість експорту становила 615 млн доларів США[2].
Держава імпортує: нафту, нафтопродукти, харчові продукти та продукцію машинобудування. Основні імпортери: Китай (8,5 %); США (7 %); Франція (7 %), Кот-д'Івуар (5 %). У 2006 році вартість імпорту становила 730 млн доларів США[2].
Населення держави у 2006 році становило 9,7 млн осіб (81-ше місце у світі). Густота населення: 31 особа/км² (138-ме місце у світі). У 1926 році населення країни становило 2,1 млн осіб; у 1960 році — 3,1 млн осіб; у 1978 — 4,8 млн осіб. Згідно зі статистичними даними за 2006 рік народжуваність 41,8 ‰; смертність 15,5 ‰; природний приріст 26 ‰[2].
Вікова піраміда населення має такий вигляд (станом на 2006 рік):
- діти віком до 14 років — 44,5 % (2,2 млн чоловіків, 2,1 млн жінок);
- дорослі (15—64 років) — 52,5 % (2,5 млн чоловіків, 2,5 млн жінок);
- особи похилого віку (65 років і старіші) — 3 % (0,134 млн чоловіків, 0,172 млн жінок).
Рівень урбанізованості в 2000 році становив 30 %[2]. Головні міста держави: Конакрі (1,4 млн осіб), Нзерекоре (177 тис. осіб), Кіндіа (160 тис. осіб).
Головні етноси гвінейської нації: фульбе (пель) — 40 %, мандінка (малінке) — 30 %, сусу — 20 %.
Малінке мешкають у внутрішніх областях країни, в основному у басейні річки Нігер, сусу (як припускають найстарші жителі саван) — на узбережжі, включно зі смугою між Конакрі і Кіндіа. Основне заняття мандемовних народів, які становлять приблизно половину населення країни, — землеробство. Войовничі скотарі фульбе, які з'явилися у цих місцях у 16 ст., населяють переважно центральну частину країни — масив Фута-Джаллон. Ряд невеликих етнічних груп поширений на узбережжі, на західних схилах плато Фута-Джаллон і у Лісовій Гвінеї. Ще й досі триває стара ворожнеча між сільським населенням, яке говорить на мовах манде, і скотарями-завойовниками фульбе, яка зараз прийняла форму суперництва за політичну гегемонію в країні.
Державні мови: англійська і французька.
Головні релігії держави: іслам сунітського спрямування — 85 % населення, християнство — 8 %, анімізм — 7 %. Хоч перші християнські місії були засновані на території сучасної Гвінеї у XIX столітті, число християн незначне.
Очікувана середня тривалість життя в 2006 році становила 49,5 року: для чоловіків — 48,3 року, для жінок — 50,7 року[2]. Смертність немовлят до 1 року становила 90 ‰ (станом на 2006 рік). Населення забезпечене місцями в стаціонарах лікарень на рівні 1 ліжко-місце на 1900 жителів; лікарями — 1 лікар на 9,7 тис. жителів (станом на 1996 рік)[2]. Витрати на охорону здоров'я в 1990 році становили 3,9 % ВВП країни[2].
У 1993 році тільки 33 % населення було забезпечено питною водою[2]. Протягом 2014—2016 років у країні вирувала тяжка епідемія хвороби, яку спричинює вірус Ебола.
Рівень письменності в 2003 році становив 35,9 %: 50 % серед чоловіків, 22 % серед жінок[2]. У країні діє обов'язкова шкільна 6-річна освіта. Мережа закладів освіти малорозвинута, особливо не вистачає початкових шкіл у сільській місцевості. Початковою освітою охоплено 71 % дітей (повну початкову освіту здобуває 55 %), середньою — 28 % дітей (дані 2008 рік).
Витрати на освіту в 1995 році становили 1,8 % ВВП, 21,5 % усіх державних громадських видатків[2]. У 2005 році на освіту витрачалось тільки 1,7 % ВВП, або 19,2 % видатків державного бюджету (2008 рік).
У 2006 році всесвітньою мережею Інтернет у Гвінеї користувались 46 тис. осіб[2].
- ↑ Люксіков Михайло (5 вересня 2021). У Гвінеї відбувається військовий переворот. Український мілітарний портал. Архів оригіналу за 6 вересня 2021. Процитовано 6 вересня 2021.
- ↑ а б в г д е ж и к л м н п р с т у ф х ц ш щ ю я Дубович І. А. Країнознавчий словник-довідник. — К. : Знання, 2008. — 839 с.
- (рос.) Андреев А. Гвинея: партнерство Москвы и Киева // «Азия и Африка сегодня» (Москва). — 2001. — № 10.
- (рос.) Бабаян Г. Г. История Гвинеи в новое и новейшее время. — М. : Наука, 1990. — 320 с.
- Ґвінея // Універсальний словник-енциклопедія. — 4-те вид. — К. : Тека, 2006.
![]() | ||
---|---|---|
Державний лад | Конституція • Парламент (політичні партії) • Прем'єр-міністр • Уряд • Президент • Верховний суд • Конституційний суд • адміністративний поділ • зовнішня політика • збройні сили (Сухопутні війська • ВПС • ВМС) • державні символи (прапор • герб • гімн) | |
Природа | місцевий час • кордони • геологія • рельєф • клімат • річки • озера • болота • флора • фауна (ссавці • птахи • плазуни • земноводні • риби) • національні парки | |
Історія | Імперія Сонгаї • Імамат Фута-Джаллон • Васулу • работоргівля • Французька Західна Африка • Рів'єр дю Сюд • Французька Гвінея • Війна за незалежність Гвінеї-Бісау • португальське вторгнення • державний переворот 2008 року | |
Економіка | валюта • центральний банк • промисловість • гірнича промисловість • корисні копалини • агровиробництво • енергетика • туризм • транспорт • зовнішня торгівля | |
Населення | ||
Культура | архітектура • кухня • література • мистецтво • музика • кінематограф • ЗМІ • наука • свята • спорт (Олімпіади) • світова спадщина | |
Інше | інтернет • пошта • поштові марки | |
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.