Чернявський Костянтин Володимирович
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.
Чернявський Костянтин Володимирович | ||||
---|---|---|---|---|
Народження | 22 листопада 1979 року Київ | |||
Національність | українець | |||
Навчання | Національна академія образотворчого мистецтва і архітектури (2004), Національний авіаційний університет (2009) | |||
Звання | ||||
Нагороди | Орден святого рівноапостольного князя Володимира | |||
| ||||
Чернявський Костянтин Володимирович (нар. 22 листопада 1979, Київ) — Голова Національної спілки художників України, заслужений художник України, кандидат мистецтвознавства, доцент, лауреат премії імені І. Ю. Рєпіна, Академік Міжнародної академії освіти і науки, доцент кафедри графічного дизайну Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури, волонтер, засновник Міжнародного благодійного фонду «Національної спілки художників України», член опікунської ради Міжнародного благодійного фонду «Добра і любові».
Народився 22 листопада 1979 року у місті Києві в родині художників та архітекторів. Дід — Георгій Чернявський, народний художник УРСР, Лауреат Національної премії України імені Тараса Шевченка. Дід по матері — Всеволод Суворов, заслужений архітектор України.
Закінчив Державну художню школу імені Тараса Шевченка у 1997 році та вступив до Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури на факультет образотворчого мистецтва та реставрації. У 2003 році захистив дипломну роботу «Вечірня пісня» під керівництвом професора Василя Гуріна і отримав диплом спеціаліста живопису.
У 2004 році захистив магістерську дипломну роботу «Седнівські мотиви» і керамічне панно «Гуцульська рапсодія» під керівництвом професорки Т. М. Голембієвської[1]. Того ж року він почав працювати художником та молодшим науковим співробітником у Центрі монументально-декоративного мистецтва КиївЗНДІЕП.
З 2005 року був старшим викладачем кафедри рисунка Київського державного інституту декоративно-прикладного мистецтва і дизайну імені Михайла Бойчука, а з 2006 року працював асистентом — викладачем кафедри теорії архітектури та містобудування в Інституті аеропортів Національного авіаційного університету.
У 2010 році був призначений доцентом кафедри рисунка та заступником декана факультету «Дизайн» Київської державної академії декоративно-прикладного мистецтва і дизайну імені Михайла Бойчука. В 2012 році захистив кандидатську дисертацію з теми «Архітектурно-художня кераміка в дизайні інтер'єрів дитячих лікувально-оздоровчих закладів» і отримав звання кандидата мистецтвознавства.
Протягом 2012—2014 років був головою Молодіжного об'єднання Київської організації НСХУ та відповідальним секретарем Національної спілки художників України. У 2014 році обраний завідувачем кафедри рисунка та живопису Київського національного університету технологій та дизайну.
У 2016 році став заступником Голови Національної спілки художників України з організаційних питань, а в 2017 році став членом експертної ради Художнього музею Тараса Шевченка в Пекіні. [2]У 2019 році обраний деканом факультету образотворчого мистецтва та реставрації НАОМА.
У 2021 році обраний Головою НСХУ, а в 2022 році призначений Почесним радником з питань культури посольства В'єтнаму в Україні та Молдові і обраний дійсним членом (Академіком) Міжнародної академії освіти і науки. У 2023 році став членом художньої ради Печерської РДА м. Києва.
Художні твори в музеях:
- Музей Тараса Шевченка в Пекіні. Художній твір: «Після грози». 2017. Полотно, олія;
- Центр сучасного мистецтва Куїнджі м. Маріуполь. Художній твір: «Південний берег» . 2021. Полотно, олія. (знищено під час окупації міста у 2022 р.);
- Галерея Маріупольської філії НАОМА м. Маріуполь. Художній твір: «Моє Приазов'я». 2020. Полотно, олія. (знищено під час окупації міста у 2022 р.);
- Херсонський обласний художній музей імені О. Шовкуненка, м. Херсон. Художній твір: «Херсонський степ». 2021-23. Полотно, олія;
- Художній музей Михайла Біласа, м. Трускавець (Львівська обл.). Художній твір: «Трускавець. Церква святого Миколая». 2022. Полотно, олія;
- Красноградський районний краєзнавчий музей імені Парфірія Мартиновича. (Харківська обл.). Художній твір: «Сніг іде…». 2021. Полотно, олія;
- Музей історії м. Кам'янське (Дніпропетровська обл.). Художній твір: «Козак Мамай». 2018. Полотно, олія;
- Картинна галерея ім.. Г. Стеллецького м. Лубни (Полтавська обл..) Художній твір: «Тихий осінній день». 2017. Полотно, олія;
- Картинна галерея «Лауреати премії імені І. Ю. Рєпіна» м. Чугуїв (Харківська обл.) Художній твір: «Козацький хрест». 2019. Кераміка, рельєф, ліплення;
- Картинна галерея м. Фастів (Київська обл..). Художній твір: «Фастів живописний». 2023. Полотно, олія;
Персональні художні виставки:
- 1998, 1999, 2006, 2013 рр. — місто Київ;
- 2000 р. — м. Дрогобич (Львівська обл.),
- 2001 р. — м. Трускавець (Львівська обл.);
- 2014, 2015, 2016 рр. — м. Дніпропетровськ;
- 2019 р. — м. Лубни (Полтавська обл.);
- 2021 р. — м. Полтава, м. Харків.
2018 р. — присвоєно почесне звання «Заслужений художник України».
2019 р. — лауреат премії імені І. Ю. Рєпіна, в номінації монументальне мистецтво.
2020 р. — нагороджений орденом «Науковець року» Української федерації вчених.
2021 р. — нагороджений Грамотою Міністерства Оборони України За краще висвітлення військової тематики у творах літератури та мистецтва, високі особисті досягнення у службовій діяльності та з нагоди Дня Збройних Сил України.
2022 р. — нагороджений орденом Святого Рівноапостольного князя Володимира Великого.
2022 р. — нагороджений Почесною Грамотою Маріупольської міської ради.
2023 р. — нагороджений Почесною Грамотою Президії Національної академії наук України.
2023 р. — Лауреат загальнонаціонального конкурсу «Українська мова — мова єднання».
2023. р. — нагороджений Почесною Грамотою Чернігівської обласної ради.
2023 р. — нагороджений Почесною Грамотою Харківської обласної ради.[3]
- ↑ Чернявський Костянтин Володимирович - СЕКЦІЯ ЖИВОПИСУ - Секції - Киівська Організація Національної Спілки Художників Украіни. konshu.org. Процитовано 31 липня 2024.
- ↑ Серія живописних творів «Земля – not for sale» у рамках культурно-мистецького проєкту «Нескорені міста-герої» | Комітет з Національної премії України імені Тараса Шевченка. knpu.gov.ua. Процитовано 31 липня 2024.
- ↑ Голова НСХУ. Національна Спілка Художників України (укр.). Процитовано 30 липня 2024.
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.