Фториди
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.
Фториди | |
Ідентифікатор WordLift | data.wordlift.io/wl01714/entity/fluoride |
---|---|
![]() |
Фтори́ди (застар. флуори́ди, флюори́ди)[1] — хімічні сполуки фтору з іншими хімічними елементами. Відомі для всіх елементів, крім гелію і неону.
Розрізняють прості або бінарні фториди (солі фторидної кислоти, ковалентні флуориди металів і неметалів, галогенфториди), оксифториди (наприклад POF3), гідрофториди металів, фторовмісні кислоти, комплексні фториди (наприклад Na2NiF4), силікофториди та інші.
Фториди одно- та двовалентних металів — типові солі фтористоводневої кислоти, кристали з високими температурами плавлення. Фториди перехідних металів (TiF4, VF5, MoF6, UF6) і неметалів (HF, CF4, NF3, PF5, SF6, ClF3 і т. д.) — ковалентні сполуки, які гідролізуються водою і розчиняються в органічних розчинниках.
Фториди неметалів — рідини або гази. Відомі галогенфториди, оксифториди (COF2, TiOF2, CrOF4, UO2F2) і гідрофториди (LiHF2, KH2F3 тощо).
Подвійні фториди (RbNiF3, CsFeF3) — феримагнетики. Фториди використовують для одержання фтору (з флюориту), як окиснювачі в ракетному паливі (ClF3, ClF5), для ізотопного виділення урану (UF6), виробництва оптичного скла, фторування, а також як діелектрики (SF6).
Фториди більшості елементів одержують взаємодією простих речовин:
- H2 + F2 → 2HF
- Fe + F2 → FeF2
Вищі фториди одержують з нижчих дією фтору:
- ClF3 + F2 → ClF5
- ↑ Згідно з ДСТУ 2439:2018, назва елементу і простої речовини — флуор. Див. Національний стандарт України ДСТУ 2439:2018 «Хімічні елементи та прості речовини. Терміни та визначення основних понять, назви й символи». — [Чинний від 01.10.2019.] — К. : ДП «УкрНДНЦ», 2019. — С. 2.
- Fluorides — Compound Summary [Архівовано 11 грудня 2013 у Wayback Machine.]
- Національний стандарт України ДСТУ 2439:2018 «Хімічні елементи та прості речовини. Терміни та визначення основних понять, назви й символи». — [Чинний від 01.10.2019.] — К. : ДП «УкрНДНЦ», 2019. — С. 2.
- Глосарій термінів з хімії / укладачі: Й. Опейда, О. Швайка ; Ін-т фізико-органічної хімії та вуглехімії ім. Л. М. Литвиненка НАН України, Донецький національний університет. — Донецьк : Вебер, 2008. — 738 с. — ISBN 978-966-335-206-0.
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.