Фань Є
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.
Фань Є | |
---|---|
Псевдо | Фань Юйцзун |
Народився | 398 Шунья |
Помер | 445 ·страта |
Підданство | Династія Лю Сун |
Національність | китаєць |
Діяльність | історик, державний службовець |
Знання мов | китайська[1] |
Magnum opus | Хоу Ханьшу |
Рід | Q15929686? |
Батько | Фань Тай |
Брати, сестри | Fan Angd, Fan Guangyuand і Fan Yand |
Діти | Fan Shu Yud, Fan Yaod і Fan Aid |
Фань Є (范晔, 398 — 445) — китайський державний діяч, історик часів династії Лю Сун.
Народився у 398 році у м. Шунья у сучасній провінції Хенань. Виходець із родини Фан Тая, імперського високопосадовця. Знаходився у почтах принців крові правлячого дому династії Лю Сун. У 445 році був звинувачений в змовницькій діяльності та страчений.
Автор «Історії Пізньої Хань» («Хоу ханьшу») — одного із найзначніших історичних пам'яток епохи Лю-чао («Шісти династій», III—VI ст.), що увійшла до числа 24 офіційних династичних історій Китаю.
У філософії виступав на підтримку лідерів антибуддистської пропаганди Хуей-юаня і Хе Чентяня. Послідовний противник ідеї «незнищенності духу» (шень буме). Збереглися відомості, що він мав намір створити трактат «І гуй лунь» («Розмірковування про відсутність духу-гуй») для теоретичного обґрунтування положення про зникнення «духу» (шень) після фізичної смерті людини.
- Ch'en K. Anti-Buddhist Propaganda during the Nan-Chao // Harvard Journal of Asiatic Studies. 1952, vol. 15.
- Streffer, Johann Michael 1971. «Das Kapitel 86 (76) des Hou Han Shu.» Verlag Alfred Kümmerle, Göppingen.
- ↑ Bibliothèque nationale de France BNF: платформа відкритих даних — 2011.
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.