Тяга літального апарата
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/ca/Aeroforces.png/300px-Aeroforces.png)
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/99/Karman_trefftz.gif/300px-Karman_trefftz.gif)
Тяга літального апарата — сила, що пояснюється другим та третім законами класичної механіки І.Ньютона, котра виробляється двигунами і штовхає літак чи ракету крізь повітряне середовище вперед. Тязі протистоїть лобовий опір. У сталому прямолінійному горизонтальному польоті вони приблизно рівні. Якщо льотчик збільшує тягу, додаючи обороти двигунів, і зберігає постійною висоту, тяга перевершує опір повітря. Літак при цьому прискорюється. Досить швидко опір збільшується і знов зрівнює тягу. Літак стабілізується на постійній, але вищій швидкості. Одиниця виміру — ньютони. Таким чином зрозуміло, яку силу треба прикласти, щоб прискорити масу в 1 кг на 1 метр на секунду в квадраті.
Тяга — найважливіший критерій для визначення швидкопідйомності літака (як швидко він може набирати висоту). Вертикальна швидкість набору висоти залежить не від величини підіймальної сили, а від того, який запас тяги має літак.
- Реверс тяги двигателя самолета [Архівовано 29 грудня 2014 у Wayback Machine.]
- Классическая механика и реактивная тяга
- Тяга двигателя [Архівовано 20 квітня 2015 у Wayback Machine.]
- А.Н.Пономарев Современная реактивная авиация [Архівовано 6 березня 2016 у Wayback Machine.]. М. 2012 г. ISBN 978-5-458-34418-0;
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.