Тепе-Сіалк
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.
Тепе-Сіалк | |
Дата створення / заснування | 7 тисячоліття до н. е. |
---|---|
![]() | |
Країна |
![]() |
Адміністративна одиниця | Ісфахан[1] |
Місце розташування | Кашан[1] |
Статус спадщини | Об'єкт попереднього списку Світової спадщини ЮНЕСКО[d] і Іранська національна спадщинаd[1] |
Вказівки, як дістатися | جاده آسفالته کاشان به فین[1] |
Керівник розкопок | Гіршман Роман Михайлович |
![]() |
Координати: 33°58′08″ пн. ш. 51°24′17″ сх. д. / 33.968888888916772828° пн. ш. 51.40472222224977372° сх. д.
Сіалк, або Тепе-Сіалк (перс. تپه سیلک, букв. «Пагорб Сіалк») — археологічна пам'ятка на території центрального Ірану поблизу міста Кашан, де виявлені залишки двох зикуратів. Поселення існувало з епохи неоліту і до кінця бронзової епохи. Зикурат побудували приблизно в 3000 році до н.е. Культуру, що населяла цю територію, пов'язують з культурою річки Заянде[en] [2].
Вперше Сіалк розкопала в 1930-ті роки команда французьких археологів на чолі з Романом Гіршманом.
Спільне дослідження Організації культурної спадщини Ірану, Лувру та Французького інституту досліджень в Ірані також підтверджує, що найдавніші поселення в Сіалку датуються приблизно 6000-5500 роками до н. е. [3] [4] Сіалкський зікурат був побудований близько 3000 року до н. е.
Ймовірно, що Сіалк і вся територія навколо нього виникли завдяки великим водним джерелам, що знаходяться поблизу, що чинні і сьогодні. Джерело Чешмех-є-Солейман (Соломонове джерело) приносить воду в цю місцевість з довколишніх гір протягом тисячоліть. Сад Фін, побудований у своєму теперішньому вигляді в XVII столітті, є популярною туристичною атракцією. Саме тут шахи династії Сефевідів проводили свій відпочинок далеко від своїх столиць. Ймовірно, що саме тут похований Абу Лулуа Фіруз, перський вбивця другого халіфа Умара ібн аль-Хаттаба (бл. 634-644 рр.). Всі ці останки знаходяться в тому ж місці, що й Сіалк.
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/56/C%C3%A9ramiques_de_Tepe_Sialk_-_mus%C3%A9e_du_Louvre.jpg/269px-C%C3%A9ramiques_de_Tepe_Sialk_-_mus%C3%A9e_du_Louvre.jpg)
Тепе-Сіалк розкопували три сезони (1933, 1934 і 1937) командою на чолі з Романом Гіршманом і його дружиною Танею Гіршман[en]. [5][6][7] Дослідження, пов'язані з цим місцем, проводили Д.Е. Маккоун, Ю. Маджидзаде і П. Аміє. [8][9] Розкопки були відновлені на кілька сезонів в 1999 — 2004 рр. командою з Університету Пенсильванії та Організації культурної спадщини Ірану під керівництвом Садега Малека Шахмірзаді[en] під назвою "Проект переосмислення Сіалка" [10][11][12][13] .
У 2008 — 2009 рр. іранська команда під керівництвом Хасана Фазелі Нашлі та за підтримки Робіна Конінгема з Даремського університету працювала на північному кургані, знайшовши 6 пізньонеолітичних поховань [14].
Артефакти з перших розкопок опинилися в основному в Луврі, хоча деякі з них можна знайти в Британському музеї, Метрополітен-музеї в Нью-Йорку, Національному музеї Ірану та у приватних колекціонерів. Ці артефакти складалися з деяких дуже тонко розписаних гончарних виробів [15].
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/cb/Sialk_pot.jpg/220px-Sialk_pot.jpg)
Північний тепе є найдавнішим, його заселення датується кінцем VII тис. до н. е. Курган складається з двох шарів: Сіалк I (найдавніший) та Сіалк II. Архітектура шару Сіалк І є відносно примітивною. Виявлено поховання з глиняним посудом. Кераміка спочатку досить груба, але з часом стає більш якісною [16].
Архаїчний розписний посуд епохи Загех (бл. 6000-5500 рр. до н.е.) знайдено в Тепе-Сіалк I, шарах 1-2. Це ранній розписний посуд, який вперше був розкопаний в Тепе-Заге[en] на рівнині Казвін [17]. У шарах 3, 4 і 5 кераміка має чітку поверхню з розписним декором. Все ще використовувалися кам'яні або кістяні знаряддя праці.
У шарі Сіалк II з'являються перші ознаки металургії. Археологічні матеріали, знайдені в будівлях цього періоду, свідчать про посилення зв'язків із навколишнім світом.
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/73/Tepe_Sialk%2C_Kashan%2C_Ir%C3%A1n%2C_2016-09-19%2C_DD_24.jpg/220px-Tepe_Sialk%2C_Kashan%2C_Ir%C3%A1n%2C_2016-09-19%2C_DD_24.jpg)
Південне тепе має шари Сіалк III і IV. Перший, із семи шарів, відповідає V тис до н.е. і початку IV тис до н.е. (бл. 4000 р. до н.е.). Цей період є спадкоємним від попереднього і характеризується ускладненням архітектури (ліпна цегла, використання каменю) та ремесел, особливо металургійного. Під час ранніх розкопок було знайдено п'ять протоеламських[en] табличок. Як і інші віддалені пам'ятки з протоеламським письмом, вони були загублені на деякий час [18]. Нещодавні роботи знайшли на південному кургані докази фактичної окупації з протоеламського періоду [13].
Ймовірно Тепе-Сіалк був важливим центром виробництва металу в центральному Ірані за часів Сіалк III і Сіалк IV. Значна кількість металургійних залишків була знайдена під час розкопок в 1990-х роках і пізніше, а саме велика кількість шматків шлаку, глету, тиглів і форм [19].
У Таппе-Сіалк були знайдені найдавніші у світі докази виробництва срібла — шматочки глету та шлак.
- "Шматочки деревного вугілля, знайдені в одній з печей, в якій були знайдені фрагменти літаргету, дали радіовуглецеву дату 3660-3520 рр. до н.е., що робить їх найдавнішими з відомих на сьогоднішній день фрагментів такого процесу в стародавньому світі"
[20].
На деяких інших стародавніх пам'ятках Ірану того ж часу також було виявлено виробництво срібла, наприклад, в Арісмані[en] та Тепе-Гіссар. Ці городища відносять до періодів Сіалк III-IV та Гіссар II-III.
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f9/Economic_tablet_Susa_Louvre_Sb3047.jpg/220px-Economic_tablet_Susa_Louvre_Sb3047.jpg)
Шар Сіалк IV починається в другій половині IV тисячоліття. Для найдавніших підперіодів Сіалк IV існують зв'язки з месопотамськими цивілізаціями Урук та Джемдет-Наср.
Пізніше матеріал схожий на матеріал Сузи III (протоеламський рівень), був знайдений у протоеламському горизонті в Сіалку, про що також свідчить знахідка тут кількох протоеламських глиняних табличок.
У цьому ж шарі Сіалк IV були знайдені руїни найстарішого зікурату в світі.
Цей період закінчується тимчасовим занедбанням городища на початку ІІІ тис до н.е..
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/86/Bridge-spouted_Painted_Vase_LACMA_M.47.2.2_%281_of_3%29.jpg/220px-Bridge-spouted_Painted_Vase_LACMA_M.47.2.2_%281_of_3%29.jpg)
Після понад тисячолітнього забуття городище Сіалк знову заселяють у другій половині ІІ тис до н.е.. Ця остання фаза заселення городища поділяється на два періоди: Сіалк V та Сіалк VI. Археологічний матеріал цих двох періодів здебільшого був знайдений у двох некрополях, названих некрополем А і некрополем Б. Перший з них представляє Сіалк V, а другий — Сіалк VI.
Перший представляє шар Сіалк V. Тут знайдено зброю та інші предмети з бронзи, а також ювелірні прикраси та деякі залізні вироби. Кераміка сіро-чорна або червона, іноді з деякими прикрасами, що складаються з геометричних візерунків, і може бути порівняна з предметами, що походять з місць в долині Горган (пізніші шари Тюренг-Тепе[en] і Тепе-Гіссар).
-
Скелет віком 5500 років та інші артефакти представлені в експозиції для відвідувачів
-
Фрагмент стіни другої платформи першого із зикуратів
-
Вид на південний фасад останків першого зікурата
-
Керамічний посуд, 4 тис. рік до н. е. Представлений в колекції артефактів з Сіалка в Національному музеї Ірану в Тегерані
-
Кераміка з Сіалка
-
Сіалк
-
Кераміка з Сіалка. Лувр
-
Економічна табличка з цифровими знаками. Протоеламский напис в глині, Сузи, Урукський період (від 3200 р. до н.е. до 2700 р. до н.е.). Відділ східних старожитностей, Лувр
-
Деталі стіни другої платформи першого тепе
-
Гробниця
-
Відреставровані будівлі
-
Команда Гіршмана в Сіалку в 1934: Роман Гіршман, Таня Гіршман і доктор Контенау
- Доісторичний Іран[fa]
- Тепе-Гіссар
- ↑ а б в г д Wiki Loves Monuments monuments database — 2017.
- ↑ Cultural Heritage Organization of Iran (CHN) report: "Zayandeh Rood Civilization Linked to Marvdasht and Sialk". Accessed January 30, 2007. Link: Chnpress.com [Архівовано 2009-02-09 у Wayback Machine.]
- ↑ Fazeli, H., Beshkani A., Markosian A., Ilkani H., Young R. L. 2010 The Neolithic to Chalcolithic Transition in the Qazvin Plain, Iran: Chronology and Subsistence Strategies: in Archäologische Mitteilungen Aus Iran and Turan 41, pp. 1-17
- ↑ Matthews, R. and Nashli, H. F., eds. 2013 The Neolithisation of Iran: the formation of new societies. British Association for Near Eastern Archaeology and Oxbow Books, Oxford, pp272.
- ↑ Roman Ghirshman, Fouilles de Sialk près de Kashan, 1933, 1934, 1937, vol. 1, Paul Geuthner, 1938
- ↑ Ghirshman, Fouilles de Sialk, vol. 2, Paul Geuthner, 1939
- ↑ Spyoket, Agnès. Ghirshman, Tania (PDF). Breaking Ground: Women in Old World Archaeology. Translated by Sylvie Marshall. Brown University.
- ↑ D. E. McCown, The Comparative Stratigraphy of Early Iran, Studies in Ancient Oriental Civilization no. 23, Oriental Institute of Chicago, 1942
- ↑ Yousef Majidzadeh, Correction of the Internal Chronology for the Sialk III Period on the Basis of the Pottery Sequence at Tepe Ghabristan, Iran, vol. 16, pp. 93-101, 1978
- ↑ S.M. Shahmirzadi, The Ziggurat of Sialk, Sialk Reconsideration Project Report No. 1, Archaeological Research Center. Iranian Cultural Heritage Organization, 2002, (Persian)
- ↑ S.M. Shahmirzadi, The Silversmiths of Sialk, Sialk Reconsideration Project Report No. 2, Archaeological Research Center. Iranian Cultural Heritage Organization, 2003, (Persian)
- ↑ S.M. Shahmirzadi, The Potters of Sialk, Sialk Reconsideration Project Report No. 3, Archaeological Research Center. Iranian Cultural Heritage Organization, 2004, (Persian)
- ↑ а б S.M. Shahmirzadi, The Smelters of Sialk, Sialk Reconsideration Project Report No. 4, Archaeological Research Center. Iranian Cultural Heritage Organization, 2005, (Persian)
- ↑ [1] A. Sołtysiak and H. Fazeli Nashli, Short Fieldwork Report: Tepe Sialk (Iran), seasons 2008–2009, Bioarchaeology of the Near East, vol. 4, pp.69–73, 2010
- ↑ [2]Qanbari-Taheri, Nasim, and Parviz Holakooei. "Characterisation of a painted pottery vessel excavated at the site of Tepe Sialk, Kashan, central Iran." The Old Potter's Almanack 21.1, pp. 12-18, 2016
- ↑ Les Recherches Archéologiques Françaises en Iran. Novembre 2001, Téhéran. Institut Français de Recherche en Iran, Musee du Louvre, ICHO
- ↑ Robert H. Dyson (2011), CERAMICS: The Neolithic Period through the Bronze Age in Northeastern and North-central Persia. iranicaonline.org
- ↑ Nashli, Hassan Fazeli, et al., "Deciphering the chronology of Tepe Sialk (South)“Ziggurat”, North Central Iranian Plateau, through optically stimulated luminescence (OSL) dating", Journal of Archaeological Science: Reports 48, 2023
- ↑ Nezafati N, Pernicka E, Shahmirzadi SM. Evidence on the ancient mining and metallurgy at Tappeh Sialk (Central Iran) In: Yalcin U, Özbal H, Pasamehmetoglu HG, editors. Ancient Mining in Turkey and the Eastern Mediterranean. Ankara: Atilim University; 2008. p. 329–349. researchgate.net
- ↑ Nezafati N, Pernicka E. Early Silver Production in Iran. Iranian Archaeology 2012;3: 38–45
- Les Recherches Archéologiques Françaises en Iran. Nov 2001, Téhéran. Institut Français de Recherche en Iran, Musée du Louvre, ICHO.
- The Ziggurat of Sialk, Sadegh malek Shahmirzadi, Massoud Azarnoush, Seifollah Aminian et al. 2002. ISBN 964-7483-28-7
- Iranian.com
- Clickiran.com
- Payvand.com, News item on Sialk
- Iranian.ws
- Chn.ir, Cultural Heritage News Agency
- Archnet.org
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.