Сергій Ярунський
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.
Сергій Я́рунський (Сергій Анатолійович Степанюк) | |
---|---|
![]() | |
Народився | 16 січня 1970 (54 роки) Ярунь, Новоград-Волинський район, Житомирська область, Українська РСР, СРСР |
Громадянство | ![]() |
Національність | українець |
Місце проживання | Київ |
Діяльність | композитор, диригент, філософ |
Alma mater | Національна музична академія України імені П. І. Чайковського і Житомирське музичне училище імені Віктора Косенка |
Знання мов | українська |
Заклад | Київська муніципальна українська академія танцю імені Сержа Лифаря, Київська муніципальна академія естрадного та циркового мистецтв, СТБ і Кияночка |
Членство | Національна спілка композиторів України, Національна ліга українських композиторів і Асоціація діячів естрадного мистецтва України |
Родичі | Балюк Олександр Олександрович |
Сергій Я́рунський (Степанюк Сергій Анатолійович), (16 січня 1970, с. Ярунь, Новоград-Волинський район, Житомирська область, Українська РСР) — український композитор, диригент, мультиінструменталіст, філософ, блогер, член Міжнародної Гільдії Музикантів[1], Національної спілки композиторів України у 1997—1998 та з 2008 року, Національної Ліги Українських Композиторів з 1998 року, Асоціації діячів естрадного мистецтва України з 1999 по 2003 роки, лауреат міжнародного конкурсу молодих композиторів «Бієнале Актуальних Мистецтв України» (2004 р., м. Київ), Всеукраїнського фестивалю сучасної української пісні Пісенний вернісаж (1999, 2000, 2017).
В дитинстві був музичним вундеркіндом, мав гострий слух, чудову музичну пам'ять та разючий хист до імпровізації. З 9 років почав записувати музику, яку до цього (з 5 років) лише запам'ятовував, а найулюбленішою справою було «видобувати звуки зі всього, що попадало в руки» і відтворювати музику, яку щойно почув. Самотужки навчився грати на ударній установці, гармошці та акордеоні. Першим вчителем музики був його батько Анатолій, в молоді роки — керівник самодіяльного духового оркестру, автор фокстротів та маршів (ноти не збереглися, бо клуб, де вони грали — згорів)[2].
У 1984 році з відзнакою закінчив Новоград-Волинську музичну школу по класу баяна (викладач Карплюк А. В.)
У 1989 році закінчив Житомирське музичне училище по класу баяна (викладач Савицький Л. О.) та композиції (факультатив у композитора Стецюка О. М.).
З 1989 по 1991 роки навчався в Рівненському Інституті культури (по диригуванню клас народного артиста України Богдана Депо).
У 1989 та 1990 роках двічі їздив на консультації з питань композиції до Московської консерваторії в клас Миколи Сидельникова та Альберта Лемана.
У 1995 році закінчив Київську державну консерваторію (композиторський факультет, клас проф. М. Дремлюги та Я. Лапинського).
В 1993—1997 роках входив до композиторського об'єднання «ВіССГ» (Вікторія Польова, Святослав Луньов, Сергій Ярунський, Григорій Немировський)[3].
З 1997 року підписується псевдонімом Сергій Я́рунський, що походить від назви рідного селища Ярунь.
Найрадикальніший представник українського музичного акціонізму кінця XX — початку XXI століть (поряд із Сергієм Зажитьком, Володимиром Рунчаком, Кармелою Цепколенко, Людмилою Юріною, Іваном Небесним, Данилом Перцовим та Григорієм Немировським)[4][5].
Автор неординарних, чудернацьких творів, що створили композитору скандальну славу, зокрема:
- інструментальна трилогія — Містерія-буф № 1[6]: «мерзота» (застосовує нестандартну техніку «спів на вдих»), «бридота» та «гидота» (за цей твір був виключений із Спілки композиторів України[7], спілчани не мали зауважень до самої музики, але дійство сприйняли як образу почуттів віруючих[8]) — 1996 р.,
- «Стриптиз-реквієм»[9] (1998, 2004 рр.) (прем'єра твору була під загрозою, бо міністр культури особисто наполягав, щоб він не виконувався)
- «Оранжерея кактусів» — камерна симфонія № 1[10] (1992,1994) (під час прем'єрного виконання із залу демонстративно вийшла Н. Герасимова-Персидська і голосно зачинила двері)
- «Кощуна» — симфонія № 4 для ф-но[11], (1995) (в журналі «ART LINE» вийшла досить зла стаття Ю. Чекана про концерт, де згадувався і цей твір),
- «Кибаліон» — симфонія-трансмутація для симфонічного оркестру та органа[12] (1995) (прем'єра твору спричинила скандал під час державного іспиту з фаху)
- Містерія-буф № 2, «Вій»[13] (2009) (диригенти Роман Кофман, Віталій Протасов та Микола Лисенко відмовлялись це диригувати, в результаті в 2011 році автор сам продиригував прем'єру твору)
- «Атавіза» — футуристичний квартет[14](2015), тощо.
У творчому доробку Ярунського близько 300 творів. Зокрема, понад 60 творів симфонічного та камерно-інструментального спрямування, переважна більшість яких мають експериментальний характер. Автор більше 150 пісень (у тому числі і для дітей)[15]. Пісня «Туман, туман долиною» (слова Тараса Шевченка), вже вважається народною[16]. Музика до балетних постановок (співпраця із засл. артистами України: Валерієм Магітовим, Анатолієм Бурдейним, Михайлом Мотковим, балетмейстером-постановником Наталією Яковцовою, гранд-перформером Ольгою Кебас), музика до кінофільму «Я» (Романтика), за мотивами новели Миколи Хвильового[17]. Автор понад 100 віршів[18], філософських есе (космологічного та анархічного змісту) «Імпровізації анархіста» та «Мудрість чорта».
Твори виконувались у Німеччині, Італії, Данії, США, Франції, Канаді, Польщі, Великій Британії, Туреччині, Боснії, Росії, на міжнародних та всеукраїнських фестивалях: Міжнародний форум музики молодих, «Прем'єри сезону», «Київ Музик Фест», «Житомирська музична весна», фестивалях сучасного мистецтва: «Мета-Арт» (1997 р., м. Київ), «Культурні герої» (2002 р., м. Київ), «Сонячні кларнети» (2003 р., м. Коростень), всеукраїнських пісенних фестивалях: «Боромля» (1999), «Пісенний вернісаж» (2000, 2017)[19], «Прем'єра пісні» (2018), «Солов'їна Україна» (2017), «ЧубинськийFEST»[20], «Зіркафест», «Соняшник», (2014-…), радіо-фестивалях: «Пісня року» (1999—2003), «Сторінками української естради», «ЛіМузІн» з Віктором Овсієнком (1999—2003), Radio — KRZA 88.7 FM (США, 2012) тощо…
Філософські погляди еволюціонували від ідей панентеїзму, панпсихізму, космізму — до поєднання інструменталізму, анархізму та гілозоїзму, до відкидання «принципу кінцевості» (а відтак і початку) як наслідку «текстового, літературного» мислення. У своєму філософському методі застосовує принципи синергетики та теорії хаосу. На початку 1990-х років Ярунський називав свій напрямок «космічним поліфонізмом». Величезне враження призвело знайомство з філософією геніального німецького мислителя XVIII століття Йоганна Гамана, ірландського філософа Джорджа Берклі. Виняткове враження справило знайомство з роботами унікального німецького мислителя Макса Штірнера та французького письменника і мислителя Маркіза де Сада. З того часу принципово відмовляється від побудови своєї філософської системи і знищує юнацький трактат «Початки філософії».
Дуже прискіпливо вивчав філософію східних мислителів, зокрема, Джідду Крішнамурті, Вівекананди та Шрі Ауробіндо.
Один із яскравих сучасних критиків церкви та релігії як інституцій, що маніпулюють масовою свідомістю. Довгий час вивчав роботи критиків та творців християнства, юдаїзму, ісламу, буддизму, тощо. Особливе значення придавав апофатичній теології, вивчав фольклор, язичницькі звичаї та обряди різних народів світу. Стверджує, що бог — інструментальне поняття, «маркер» культури. Деякі новітні християнські церкви Києва оголосили йому анафему.
Вільний художник. Багато років працює в різних творчих колективах та закладах Києва, зокрема у Київській муніципальній академії естрадного та циркового мистецтв, Київській муніципальній українській академії танцю імені Сержа Лифаря, на телеканалі СТБ (3-D Шоу «Барон Мюнхгаузен», у телешоу «Танцюють всі» — 1, 2, 3, 4), у Київському хореографічному коледжі, тощо.
Дружина Ольга Яриновська — співачка (меццо-сопрано), вокальний педагог, автор текстів до пісень[21], звукорежисер, засновник та художній керівник Зразкового вокального ансамблю «Намистечко». Праправнучка польського дворянина Івана Яриновського[22] — учасника Січневого повстання (1863)
Син Ігор Степанюк — студент Технічного Університету (м. Кошиці, Словаччина).
Дворідний дядько Володимир Кот — актор першого складу трупи Київського Молодіжного театру.
Трирідний брат Олександр Балюк — Герой України, Герой Небесної Сотні.
- ↑ International Guild of Musicians In Dance (IGMID) (External organization). Texas Tech University Scholars (англ.). Архів оригіналу за 8 червня 2020. Процитовано 7 жовтня 2021.
- ↑ Винахідник з Житомирщини вмонтував радіоприймач у книжку. https://visnyk.lutsk.ua/ (укр.). Архів оригіналу за 15 вересня 2019. Процитовано 7 жовтня 2021.
- ↑ "Арт - Майдан" (13.05.1994), процитовано 10 травня 2024
- ↑ Матеріал музикознавця Анатолія Починка.
- ↑ Андрій Мерхель. Акціонізм та його різновиди в контексті української музичної культури на межі XX — XXI століть.
- ↑ Сергій Ярунський - Містерія буф №1 (1996) (укр.), архів оригіналу за 6 жовтня 2021, процитовано 7 жовтня 2021
- ↑ Недосконалість світу та мрії людські. The Claquers. 26 грудня 2020. Процитовано 11 червня 2024.
- ↑ Спілка інквізиторів - сайт "Композитор". composer.ucoz.ua. Архів оригіналу за 8 червня 2017. Процитовано 7 жовтня 2021.
- ↑ "Маркізій", стриптиз-реквієм для солістів і оркестру, Ор.26 (1997, 2004) (англ.), архів оригіналу за 6 жовтня 2021, процитовано 7 жовтня 2021
- ↑ Serhiy Yarunsky - Greenhouse of Cactus, chamber symphony №1 (укр.), архів оригіналу за 6 жовтня 2021, процитовано 7 жовтня 2021
- ↑ Сергій Ярунський - "Кощуна" (ведична), симфонія №4 для ф-но, Тв. 20 (1995) (укр.), архів оригіналу за 17 січня 2021, процитовано 7 жовтня 2021
- ↑ Сергій Ярунський - "КІБАЛІОН", симфонія-трансмутація. Тв.19 (1995) (укр.), архів оригіналу за 27 червня 2020, процитовано 7 жовтня 2021
- ↑ Сергій Ярунський. "Вій" - містерія-буф №2, Тв. 31 (2009) (укр.), архів оригіналу за 6 жовтня 2021, процитовано 7 жовтня 2021
- ↑ Сергій Ярунський - "АТАВІЗА" (слова Михайля Семенка). 2021 рік (укр.), архів оригіналу за 6 жовтня 2021, процитовано 7 жовтня 2021
- ↑ Сергій Ярунський - пісні, біографія - Українські пісні. www.pisni.org.ua (укр.). Архів оригіналу за 6 жовтня 2021. Процитовано 7 жовтня 2021.
- ↑ "Туман, туман долиною" - сл. Тараса Шевченка, муз. Сергія Ярунського. Надвечір`я Єдина Україна (укр.), архів оригіналу за 6 жовтня 2021, процитовано 7 жовтня 2021
- ↑ Микола Хвильовий - "Я (Романтика)", короткометражний фільм режисера Михайла Калюжного (укр.), архів оригіналу за 9 жовтня 2020, процитовано 7 жовтня 2021
- ↑ Сергій Ярунський: 1 - ВІРШ, Вірші, поезія. Клуб поезії. www.poetryclub.com.ua. Архів оригіналу за 6 жовтня 2021. Процитовано 7 жовтня 2021.
- ↑ Валерія Лизогуб - "Голос України" (муз. Сергія Ярунського, сл. Валентини Полинок) (укр.), архів оригіналу за 7 жовтня 2021, процитовано 7 жовтня 2021
- ↑ Всеукраїнський мистецький фестиваль «Чубинський fest» відбувся у Борисполі (укр.), архів оригіналу за 6 жовтня 2021, процитовано 7 жовтня 2021
- ↑ Ольга Яриновська. www.pisni.org.ua. Процитовано 11 червня 2024.
- ↑ Яриновські (рос.).
- Муха А. Композитори України та української діаспори. — К. : 2004. — ISBN 966-8259-08-4.
- Енциклопедія Сучасної України. Алеаторика. [Архівовано 22 грудня 2017 у Wayback Machine.]
- «Київ Музик Фест-2016»: експерименти на Пушкінській (про твір «Атавіза») [Архівовано 31 січня 2017 у Wayback Machine.]
- Сучасна музика в сучасному світі. Збірка наукових праць, стор. 15-28, 54-63 [Архівовано 20 березня 2022 у Wayback Machine.]
- О.Зосім, А.Білодід. Stabat Mater в українській музичній культурі, стор.116-117 [Архівовано 22 грудня 2017 у Wayback Machine.]
- О. Стаценко. Реквієм у творчості українських композиторів (стор. 160 [Архівовано 11 травня 2021 у Wayback Machine.]
- О. Василенко. Тема Голодомору у творчих концепціях українських композиторів ХХ — ХХІ століть (ст. 45) [Архівовано 26 червня 2021 у Wayback Machine.]
- В. Каменська. Розширення тембральних можливостей фортепіано у камерно-інструментальній творчості Сергія Ярунського, стор.179-180
- О. Берегова. Інструментальний театр у творчості сучасних українських композиторів (ст.105-106) («Вій») [Архівовано 7 травня 2020 у Wayback Machine.]
- Б. Кисляк. Баян в камерно-ансамблевій музиці українських композиторів: історико-стильовий аспект. [Архівовано 22 червня 2020 у Wayback Machine.], ст. 83
- М. Стрельніков. Імпровізація за участю гітари в музичній практиці другої половини ХХ — початку ХХІ століття.
- С. Лісецький. Й «кощунство» часом має позитивну ауру (про композитора С. Ярунського) / Наукові статті. Рецензії. Навчально-методичні матеріали / стор. 178—181.
- Американська радіопрем'єра творів: «Житомирський зошит», «Оранжерея кактусів», «Містерія-буф № 1» [Архівовано 30 липня 2017 у Wayback Machine.].
- Екатерина Щеткина. Сады академа закрыты. Карантин [Архівовано 28 вересня 2015 у Wayback Machine.]
- Спілка інквізиторів [Архівовано 8 червня 2017 у Wayback Machine.]
- Некоторые рассуждения о судьбе духовных жанров [Архівовано 30 січня 2017 у Wayback Machine.]
- Концерт для птиц с оркестром или 10 вещей, которые потрясли мой мир [Архівовано 28 вересня 2015 у Wayback Machine.]
- Лабораторія музики і театру «Sound. Voice. Silence». [Архівовано 19 лютого 2017 у Wayback Machine.]
- Кагель на Печерську: Sed Pro, Sed Contra
- Сергей Я́рунский. Модерн-балет «Метаморфозы» — мировая премьера [Архівовано 14 лютого 2013 у Wayback Machine.]
- Сергей Я́рунский — «Вокализ», «Житомирская тетрадь», «Книга Велеса» [Архівовано 25 листопада 2010 у Wayback Machine.]
- Гордість Житомирщини [Архівовано 25 травня 2018 у Wayback Machine.]
- «Коллаж Пространства Действия»(вечер современного танца и музыки)
- Газета «ДЕНЬ». Фестиваль без табу
- Ритмы сегодняшнего дня
- «Чёрный квадрат» в музыке [Архівовано 25 травня 2018 у Wayback Machine.]
- В. Каменська. Розширення тембральних можливостей фортепіано у камерно-інструментальній творчості Сергія Ярунського.
- О. Афоніна. «Вій». Візуальне сприйняття звукообразів у фортепіанній та оркестровій музиці українських композиторів
- І. Довжинець. Образна палітра циклу «Житомирський зошит» Сергія Ярунського, cт. 38
- Про Оранжерею кактусів, тріо САТ та Данилу Перцова
- О. Мухамедова. Особливості музичного втілення міфологічної тематики у творчості Сергія Ярунського (на прикладі камерної симфонії N°2 «Смарагдова скрижаль Гермеса»)
- Б. Кисляк. Баян в камерно-ансамблевій музиці українських композиторів: історико-стильовий аспект., ст. 83
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.