Сатьяграха
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.
Сатьяграха (санскр. सत्याग्रह, прагнення до істини) — в Індії в період британського колоніального панування, тактика ненасильницької боротьби за незалежність у двох формах: неспівробітництва та громадянської непокори.
Розроблена М. Ґанді на початку ХХ ст. Основна ідея — в прагненні впливати на розсудливість і совість супротивника через:
- відмову від насильства;
- готовність переносити біль і страждання.
Метою сатьяграхи є перетворення суперника в союзника та друга. Вважається, що звертання до совісті ефективніше, ніж погрози та насильство. Згідно з теорією Ганді, насильство рано чи пізно призводить до збільшення насильства, ненасильство ж перериває спіраль зла й уможливлює перетворення ворога в однодумця. Ганді розглядав сатьяграху не як зброю слабких, а навпроти, як зброю найсильніших духом.
- Зона ахімси
- Сатьяграха (фільм)[en]
- Сатьяґраха // Універсальний словник-енциклопедія. — 4-те вид. — К. : Тека, 2006.
![]() |
Це незавершена стаття з соціології. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.