Роман Ружинський
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.
Роман Ружинський | |
---|---|
Народився | 1575[1] Велике князівство Литовське, Річ Посполита |
Помер | 4 квітня 1610 Joseph-Volokolamsk Monasteryd, Теряєво (Волоколамський район), Q4209242?, Клинський повітd, Російська імперія |
Країна | ![]() |
Титул | князь |
Посада | посол Сейму Речі Посполитої[d] |
Військове звання | ротмістр |
Конфесія | римо-католик |
Рід | Ружинські |
Батько | князь Кирило Ружинський |
Мати | Євдокія Куневська г. Пятиріг |
У шлюбі з | Софія Карабчіївська |
Діти | донька Свірська |
![]() | |
Роман Ружинський (нар. 1575 — пом. 18 квітня 1610) — руський князь, полководець Речі Посполитої, син козацького гетьмана Кирила Ружинського, гетьман військ Лжедмитрія ІІ (з весни 1608).
З 1600 року воював під проводом польного коронного гетьмана Станіслава Жолкевського. В 1607 році брав участь у битві під Ґузовим (Польща), бився за короля Сигізмунда III Вазу з рокошанами Миколая Зебжидовського.
На початку 1608 року з невеликим загоном гусарів покинув військо короля і, позичивши[2] грошей у краківського воєводи М. Зебжидовського (бл. 60 тисяч злотих під заставу своїх земель), зібрав військо для походу проти Московського царства. Прибув до Орла (табір Лжедмитрія II), вчинив переворот, усунувши з посади головнокомандувача Миколая Меховецького, став гетьманом військ самозванця.
Як гетьман вів переговори з московським царем; отримав кілька визначальних перемог над військами московитів. Так, 10-11 травня під містечком Болхов, маючи всього 30000 солдатів, розгромив 170000-не московське військо князя Дмитра Шуйського[3][4]. 28 червня 1608 року розбив військо московського князя Василя Масальського на Ходинці, взяв в полон князя Масальського і захопив великий обоз[5].
Сприяв одруженню Лжедмитрія II з Мариною Мнішек[6]. Після розпаду Тушинського табору вирішив приєднатися до армії короля Сигізмунда III.
Помер на Московщині від хвороби, був похований у домініканському костелі святого Миколая в Києві (потім — Петропавлівська церква на Подолі), де був його надгробок.
Вдова князя — славна «кресова невістка» Софія з Корабчевських[7] — стала 4-тою дружиною віленського каштеляна Єроніма (Яроша) Ходкевича[8].
- ↑ MAK
- ↑ зайнявши
- ↑ Болхов, Болховская битва
- ↑ КИЕВСКАЯ ЛЕТОПИСЬ (1241—1621)
- ↑ Татищев В. История Российская. Часть 4 // 34(рос.) [Архівовано 27 вересня 2013 у Wayback Machine.]
- ↑ Татищев В. История Российская. Часть 4 // 35(рос.) [Архівовано 29 квітня 2014 у Wayback Machine.]
- ↑ Войтович, с. 626 [Архівовано 29 березня 2017 у Wayback Machine.].
- ↑ Dobrowolska W. Chodkiewicz Hieronim (Jarosz) h. Gryf z Mieczem (†1617) // Polski Słownik Biograficzny. — Kraków, 1937. — T. ІІІ/1, zeszyt 11. — S. 360—361. (пол.)
- Войтович Л. Княжа доба: портрети еліти. — Біла Церква : Видавець Олександр Пшонківський, 2006. — С. 626. — ISBN 966-8545-52-4.
- Niesiecki K. Korona Polska przy Złotey Wolności Starożytnemi Wszystkich Kathedr, Prowincyi y Rycerstwa Kleynotami Heroicznym Męstwem y odwagą, Naywyższemi Honorami a naypierwey Cnotą, Pobożnością y Swiątobliwością Ozdobiona… — Lwów : w drukarni Collegium Lwowskiego Societatis Jesu, 1740. — T. 3. — 938 s. — S. 897—899. (пол.)
- Блануца А. Як Роман Ружинський очолив війська Самозванця і плюндрував Московію? // Перелом: Війна Росії проти України у часових пластах і просторах минувшини. Діалоги з істориками / Відп. ред. В. Смолій. — К.: НАН України. Ін-т історії України, 2023. — Кн. 3. — С. 56—61. — 844 с. — ISBN 978-966-02-9981-8.
![]() |
Це незавершена стаття про особу. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.