Повстанський рух у Старобільському повіті (1917—1921)
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/77/Mahno%27s_slogan.jpg/250px-Mahno%27s_slogan.jpg)
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a6/1920._%D0%A8%D1%82%D0%B0%D0%B1_%D0%9F%D0%BE%D0%B2%D1%81%D1%82%D0%B0%D0%BD%D1%87%D0%B5%D1%81%D0%BA%D0%BE%D0%B9_%D0%90%D1%80%D0%BC%D0%B8%D0%B8_%D0%B8_%D0%BA%D0%BE%D0%BC%D1%81%D0%BE%D1%81%D1%82%D0%B0%D0%B2_%D0%BE%D0%B1%D1%81%D1%83%D0%B6%D0%B4%D0%B0%D0%B5%D1%82_%D0%BF%D1%80%D0%BE%D0%B5%D0%BA%D1%82_%D1%80%D0%B0%D0%B7%D0%B3%D1%80%D0%BE%D0%BC%D0%B0_%D0%B2%D1%80%D0%B0%D0%BD%D0%B3%D0%B5%D0%BB%D0%B5%D0%B2%D1%86%D0%B5%D0%B2%2C_%D0%A1%D1%82%D0%B0%D1%80%D0%BE%D0%B1%D0%B5%D0%BB%D1%8C%D1%81%D0%BA.jpg/280px-thumbnail.jpg)
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/97/1920._%D0%92_%D0%B3%D0%BE%D1%81%D0%BF%D0%B8%D1%82%D0%B0%D0%BB%D0%B5._%D0%A0%D0%B0%D0%BD%D0%B5%D0%BD%D0%BD%D1%8B%D0%B9_%D0%9C%D0%B0%D1%85%D0%BD%D0%BE_-_%D0%B2%D1%82%D0%BE%D1%80%D0%BE%D0%B9_%D1%81%D0%BB%D0%B5%D0%B2%D0%B0_%D0%B2%D0%B2%D0%B5%D1%80%D1%85%D1%83%2C_%D0%A1%D1%82%D0%B0%D1%80%D0%BE%D0%B1%D0%B5%D0%BB%D1%8C%D1%81%D0%BA.jpg/280px-1920._%D0%92_%D0%B3%D0%BE%D1%81%D0%BF%D0%B8%D1%82%D0%B0%D0%BB%D0%B5._%D0%A0%D0%B0%D0%BD%D0%B5%D0%BD%D0%BD%D1%8B%D0%B9_%D0%9C%D0%B0%D1%85%D0%BD%D0%BE_-_%D0%B2%D1%82%D0%BE%D1%80%D0%BE%D0%B9_%D1%81%D0%BB%D0%B5%D0%B2%D0%B0_%D0%B2%D0%B2%D0%B5%D1%80%D1%85%D1%83%2C_%D0%A1%D1%82%D0%B0%D1%80%D0%BE%D0%B1%D0%B5%D0%BB%D1%8C%D1%81%D0%BA.jpg)
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4f/Luhansk_tachanka.jpg/280px-Luhansk_tachanka.jpg)
Повстанський рух у Старобільському повіті Харківської губернії в 1917—1921 роках — масовий збройний рух українського селянства проти більшовицької влади у Старобільському повіті Харківської губернії (тепер на півночі Луганської області). У ньому брали участь переважно селянсько-анархістські формування. Водночас кілька загонів були підпорядковані збройним силам УНР. З деякими перервами проіснував до 1931 року.[1]
1918 року на сході Харківської губернії діяли загони Запорозького корпусу армії Української Народної Республіки. Так, у Новопсковському районі гайдамаки Запорозького корпусу захищали кордони Української держави від більшовиків і денікінців. На Майданах, околиці села Можняківка, перебувала кінна сотня сотника Ляховича кінного полку ім. кошового К. Гордієнка[2]. За іншими відомостями, тут служили січові стрільці Євгена Коновальця.[3]
У наступні роки все більше селян, невдоволених більшовицькою політикою на селі, схиляється до повстансько-партизанського руху. У 1920–1921 роках повстанською боротьбою було охоплене усе лівобережжя Дінця. 1920 року начальник луганської міліції І. Кравченко так характеризував ситуацію в краї:
«Луганський повіт за своєю територією і політичними поглядами населення можна розділити на дві половини, що різко відрізняються одна від одної: Північна і Південна. Південна половина, у якій переважає робітниче населення, співчутливо ставиться до радянської влади і підтримує всі її починання. Бандитизм, як кримінальний, так і політичний тут відсутній. Північна половина повіту, у якому виключно селянське населення, має погляди явно протирадянські й, тому, тут і звив собі гніздо бандитизм. Особливо контрреволюційно налаштовані райони Петропавлівський і Слов'яносербський. Селяни Петропавлівки не тільки співчувають бандитам, але навіть активно підтримують їх, виступаючи в боях разом з бандитами проти міліції та Червоної Армії».[4]
В іншому донесенні йшлось: «Заради того, щоб знищити загін повстанців чисельністю не більше, ніж 150 людей, потрібні вчетверо більші сили… Уникнути зіткнень з червоними частинами бандитам дуже легко, тому що вони користуються підтримкою місцевого населення та добровільними агентами-розвідниками, вони завжди поінформовані про місце розташування та пересування частин Червоної Армії».[5]
Хоча більшовики характеризували повстанців як бандитів, вони боролись проти тих, хто насаджував радянську владу: «Банда шляхом проходження стратила багато радпрацівників, розграбувала виконком, зарубала чотирьох міліціонерів»; «Ховаються окремі дрібні банди, що переслідують тільки міліцію і продробітників, не чіпаючи рад[янських] службовців».
Був зафіксований й зовсім анекдотичний випадок:
«Банда в три шаблі, розігнавши виконком, знищила справи»[6].
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f3/%D0%90%D0%B2%D1%80%D0%B0%D0%BC%D0%B5%D0%BD%D0%BA%D0%BE%2C_%D0%90%D0%BD%D0%B4%D1%80%D0%B5%D0%B9.jpg/220px-%D0%90%D0%B2%D1%80%D0%B0%D0%BC%D0%B5%D0%BD%D0%BA%D0%BE%2C_%D0%90%D0%BD%D0%B4%D1%80%D0%B5%D0%B9.jpg)
На початку 1920-х років на територіях Харківської та Донецької губерній, які нині у складі Луганської області, діяли загони петлюрівського отамана Волоха, повстанських отаманів Безуглова, Блохи, Колесника, Ковальова, Маруся, Петренко (Петра Молнії), Терезова, Шаровалова, Шерстюка. Восени 1920 року на Старобільщину прибув Нестор Махно, який прагнув об'єднати повстанський рух у краї.
Серед чисельних повстанців найбільшу загрозу для більшовиків викликав загін Івана Каменюки.
Навесні 1921 року чисельність його загону становила 600 шабель і 200 багнетів. Але вже незабаром у Каменюки було близько двох тисяч бійців. На його озброєнні були також тачанки й гармати. З такими силами отаман здійснює рейд територією Луганщини до річки Міус. 5 березня він повертається на північ і захоплює Старобільськ, коли там тривав з'їзд комнезамів. Усі делегати й радянський актив, разом із секретарем райкому КП(б)У П. Нехорошим і керівником місцевого ЧК Вишневським були знищені.[5]
8 червня 1921 року повстанці І. Каменюки провели рейд селами Піски, Закотне, Колядівка, Вовкодаєве, Новоолександрівка й Михайлівка.
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/3e/MOZHNIAKIVKA.jpg/240px-MOZHNIAKIVKA.jpg)
На боротьбу з повстанцями більшовики кинули співробітників міліції, чекістів, чопівців і червоноармійців. На допомогу з Росії прибув батальйон Червоної Армії під командуванням О. Ротермеля, кавалерійська винищувальна група і рота 3-го Заволзького полку. Операцією керував уповноважений Брянського ЧК, згодом начальник повітового ЧК Дмитро Медведєв (у 1940-х роках командир розвідувально-диверсійної групи НКВС у Західній Україні).
На рубежі 1921–1922 років повстанський рух був розгромлений. Однак у 1929–1930 роках цього разу політика колективізації спровокувала знову соціальний вибух. На Старобільщині селяни підняли повстання під гаслами: «Геть радянську владу!», «Хай живе Народна воля!»[1]
- ↑ а б Форостюк О. Правове регулювання державно-церковних відносин у Донбасі. — Луганськ, 2000. — С. 117-118.
- ↑ Гайдамацька могила
- ↑ Борців за Незалежність — воїнів Армії УНР — згадують на Луганщині
- ↑ У преступности выиграть бой! Историко-публицистическое издание. — Луганск, 2009. — С. 24.
- ↑ а б Атаман Каменюка. Луганские повстанцы против коммуны, 1921 год
- ↑ Донбасская Вандея // Наша газета. 25-05-2009
- Як ЧК придушила повстанський рух на Луганщині 1921—1923 рр. // UaModna, 16 вересня 2015
1900— 1909 | Друге повстання батетела • Національно-визвольне повстання в Анголі • Селянське повстання в Україні • Іллінденське повстання • Антифранцузьке повстання в Убанні-Шарі • Повстання у Південній Нігерії • Сасунське повстання • Перше Мадагаскарське повстання • Севастопольське повстання • Московське повстання • Антифранцузьке повстання в Габоні • Повстання в Ба-Менда • Антиосманське повстання в Ємені (Антитурецьке повстання в Ємені) • Повстання гереро і готтентотів • Повстання Маджі-Маджі • Повстання дугуйланів • Мусульманське повстання в Нігерії • Повстання зулусів • Свеаборзьке повстання • Селянське повстання в Румунії • Селянське повстання в Пенджабі • Повстання племен Дембос • Повстання в Богемії • Повстання в Каталонії |
---|---|
1910— 1919 | Повстання на острові Понапе • Селянське повстання в Аргентині • Учанське повстання • Повстання Бай-Лана • Повстання бурів • Середньоазійське повстання • Пасхальне повстання • Григор'ївське повстання • Велике арабське повстання (Велика Арабська революція) • Тхайнгуєнське повстання • Топлицьке повстання • Которське повстання • Повстання Егба • Владайське повстання • Ярославське повстання • Іжевсько-Воткінське повстання • Лівоесерівські повстання • Повстання хмонгів • Січневе повстання • Повстання у Шеньсі • Антиамериканське повстання на Гаїті • Асхабадське повстання • Повстання у Південній Осетії • Повстання Чехословацького корпусу • Різдвяне повстання у Чорногорії • Хотинське повстання • Українське повстання у Печеніжинському уїзді • Бендерське повстання • Баштанське повстання • Пуштунське повстання у Вазірістані • Курдське повстання в Ірані • Повстання Чілембве |
1920— 1929 | Виделкове повстання • Гянджинський заколот • Повстання Хіябані • Слуцьке повстання • Антианглійське повстання в Іраку • Кронштадтське повстання • Чаппанське повстання • Повстання сванів • Кахеті-хевсуретинське повстання • Антонівщина (Тамбовське повстання) • Старобільське повстання •
Західносибірське повстання • Вересневе повстання • Курдське повстання в Іраку • Геокчайське повстання • Зазейське повстання • Татарбунарське повстання • Першогрудневе повстання в Естонії • Повстання шейха Саїда Піране • Національно-визвольне повстання в Сирії • Курдське повстання в Туреччині • Бурятське повстання • Наньчанське повстання |
1930— 1939 | Курдське повстання в Ірані (Зейланське повстання) • Курдське повстання в Іраку • Інвергордонський заколот • Антианглійське повстання в Бенсу • Повстання в Сальвадорі (Ла Матанза) • Курдське повстання в Іраку • Хубсугульське повстання • Лютневе повстання в Австрії • Листопадове повстання в Бразилії • Курдське повстання в Туреччині (Друге Дерсимське повстання) • Арабське повстання |
1940— 1949 | |
1950— 1959 | Воркутинське повстання • Норильське повстання • Кенгірське повстання • Повстання Мау-Мау • Угорське повстання • Тибетське повстання |
1960— 1969 | Антианглійське повстання на Північному Калімантані Повстання в Іракському Курдистані |
1970— 1979 | Повстання в Афінському Політехнічному університеті • Панджерське повстання • Повстання мезо • Повстання мео • Курдське повстання в Ірані |
1980— 1989 | |
1990— 1999 | Курдське повстання в Іраку • Інтифада Шаабанія (Шиїтське повстання в Іраку) • Повстання індійців в штаті Чіапас • Заколот азербайджанського ОПОН • Заколот Акакія Еліави (Танковий заколот) • Друга інтифада |
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.