Доценко Олександр Сергійович
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.
Доценко Олександр Сергійович | |
---|---|
![]() ![]() | |
![]() Олександр Доценко | |
Загальна інформація | |
Народження | 25 серпня 1897 с. Семеренки, нині (Миргородського району Полтавської області), Полтавська губернія ![]() |
Смерть | 7 червня 1941 (43 роки) Краків, Генерал-губернаторство, ![]() |
Поховання | Раковицький цвинтар |
Військова служба | |
Приналежність | ![]() |
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/uk/thumb/e/e2/%D0%94%D0%B8%D1%80%D0%B5%D0%BA%D1%82%D0%BE%D1%80%D1%96%D1%8F_%D0%A3%D0%9D%D0%A0_%281919_%D1%80%D1%96%D0%BA%29.jpg/300px-%D0%94%D0%B8%D1%80%D0%B5%D0%BA%D1%82%D0%BE%D1%80%D1%96%D1%8F_%D0%A3%D0%9D%D0%A0_%281919_%D1%80%D1%96%D0%BA%29.jpg)
Олекса́ндр Сергі́йович Доце́нко (25 серпня 1897[1], Полтавська губернія — 1941, Краків, Польща) — військовий діяч, історик визвольних змагань, публіцист, підполковник Армії УНР. У 1919—1922 роках — осавул, ад'ютант головного отамана Симона Петлюри.
Народився на Полтавщині. Навесні 1915-го р. закінчив Сорочинську семінарію, згодом — Віленське військове училище, яке в 1915 р. евакуйоване до Полтави. У складі 107-го піхотного Троїцького полку брав участь у Першій світовій війні. Останнє звання у російській армії — підпоручник.
З 15 грудня 1918 р. — старшина для доручень при Головному Отамані С. Петлюрі. У 1919—1922 рр. — особистий ад'ютант Головного Отамана С. Петлюри.
![Могила Олександра Доценка, Раковицький цвинтар, Краків. Фото 2023 р.](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/38/Oleksandr-docenko-ivan-parnikoza-krakow-2023.jpg/220px-Oleksandr-docenko-ivan-parnikoza-krakow-2023.jpg)
1923—1924 рр. у Львові видав два томи збірника документів «Літопис української революції», а згодом у Варшаві також книгу «Зимовий похід 6.12.1919— 6.05.1920» (1935). Помер у Кракові, похований на Раковицькому цвинтарі. Поховання зберіглося - поле XXXVІІІ, ряд північний, поховання 2, 50.076132°, 19.954807°[2];
- ↑ Українські історики XX століття: Біобібліографічний довідник /Серія «Українські історики». — Київ: Інститут історії України НАН України, 2004. — Випуск 2, частина 2. — 382 с. Стор.149-150
- ↑ Парнікоза, Іван. Раковицький цвинтар, українські поховання. Прадідівська слава. Українські пам’ятки. Микола Жарких. Процитовано 28.11.2023.
- Білокінь С. І. Доценко Олександр Сергійович [Архівовано 30 червня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія сучасної України / ред. кол.: І. М. Дзюба [та ін.] ; НАН України, НТШ. — К. : Інститут енциклопедичних досліджень НАН України, 2001–2024. — ISBN 966-02-2074-X.
- Доценко Олександер // Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. — Париж — Нью-Йорк : Молоде життя, 1955—1995. — ISBN 5-7707-4049-3. — Т. 2. — С. 586.
- Білокінь С. І. Доценко Олександр [Архівовано 6 березня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України / редкол.: В. А. Смолій та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2004. — Т. 2 : Г — Д. — 518 с. : іл. — ISBN 966-00-0405-2. — С. 457—458.
- Тинченко Я. Ю. Офіцерський корпус Армії Української Народної Республіки (1917—1921). Книга I. — К. : Темпора, 2007. — ISBN 966-8201-26-4.
- Майстренко Іван. Історія мого покоління: Спогади учасника революційних подій в Україні. — Едмонтон, 1985. — С. 14.
- Ротач П. Розвіяні по чужині: Полтавці на еміграції. Корот. біобібліогр. покажч. — Полтава: Верстка, 1998. — С. 50.
- Українська діаспора: літературні постаті, твори, біобібліографічні відомості / Упорядк. В. А. Просалової. — Донецьк: Східний видавничий дім, 2012. — 516 с.
- С. І. Білокінь. Доценко Олександр Сергійович. Енциклопедія сучасної України / ред. кол.: І. М. Дзюба [та ін.] ; НАН України, НТШ. — К. : Інститут енциклопедичних досліджень НАН України, 2001–2024. — ISBN 966-02-2074-X.. Архів оригіналу за 4 листопада 2018. Процитовано 04.11.20108.
- Доценко Олександр // Універсальний словник-енциклопедія. — 4-те вид. — К. : Тека, 2006.
- Олександр Доценко на history.org.ua [Архівовано 22 квітня 2016 у Wayback Machine.]
- Коваленко Сергій. Доценко Олександр/Чорні запорожці: історія полку. 2-ге видання. — Київ: Видавництво «Стікс», 2015. — 368 с.
- Гордіїв вузол української нації: Чому УНР і галицькі лідери не змогли захистити восени 1919 року державну самостійність України [Архівовано 22 квітня 2016 у Wayback Machine.]
- Доценко О. Зимовий похід (6 XII-6 V.1920) / Олександер. Доценко. — Варшава: б. в., 1932. — 239 с. — (Серія історична ; кн. 1). [Архівовано 2 березня 2019 у Wayback Machine.]
- Доценко О. Літопис української революції: матеріяли й документи до історії укр. революції. Т. 2, кн. 4 : 1917—1922, 1923 / Олександер Доценко. — Київ ; Львів: б. в., 1923. — 362, 2 с. [Архівовано 2 березня 2019 у Wayback Machine.]
- Доценко О. Літопис української революції: матеріяли й документи до історії укр. революції. Т. 2, кн. 5 : 1917—1923 / Олександер Доценко. — Львів: б. в., 1924. — 398, II с. [Архівовано 2 березня 2019 у Wayback Machine.]
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.