Ока (притока Ангари)
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.
Ока | |
---|---|
55°30′55″ пн. ш. 102°20′54″ сх. д. / 55.5154150000277724° пн. ш. 102.34840400002778438° сх. д. | |
Витік | Окинське озеро, Окинське плато, (Східний Саян)[1] |
• координати | 51°55′01″ пн. ш. 100°39′49″ сх. д. / 51.91694° пн. ш. 100.66361° сх. д. |
• висота, м | 1944 м [1] |
Гирло | Братське водосховище, Ангара (за 1135 км від гирла Ангари) [2] |
• координати | 55°31′48″ пн. ш. 102°20′43″ сх. д. / 55.53000° пн. ш. 102.34528° сх. д. |
• висота, м | 401,7 м [2] |
Похил, м/км | 2,45 м/км |
Басейн | Ангара → Єнісей → Карське море → Північний Льодовитий океан |
Країни: | ![]() • Бурятія, •• Окинський аймак • Іркутська область, •• Заларинський район, •• Зиминський район, •• Куйтунський район, •• Братський район |
Прирічкові країни: | ![]() |
Регіон | Іркутська область |
Довжина | 630 км [3][4] |
Площа басейну: | 34000 км² [3][4] |
Середньорічний стік | 270 м³/с (за 36 км від гирла) [5] |
Притоки: | Zhombolokd, Tissad і Zimad |
![]() | |
![]() |
Ока, (бур. Аха гол) — річка в Азії, у південно-західній частині Східного Сибіру, протікає територією Бурятії та Іркутської області Росії. Ліва притока Ангари[3]. Належить до водного басейну річки Єнісей → Карського моря.
Витік річки Оки починається з невеликого озера Окинське, на Окинському плато у Східних Саянах, за 23 км північ від найвищої гори Східних Саян Мунку-Сардык (3491 м), на висоті близько 1944 м над рівнем моря. Тече територією Бурятії та Іркутської області, спочатку в міжгірській улоговині, потім у вузькій долині, перетинає Саянський хребет, утворюючи пороги третьої та четвертої категорії складності. Нижня течія розташована на Іркутсько-Черемхівській рівнині. Впадає у Братське водосховище Ангари, підпір від якого поширюється більш ніж на 300 км від природного русла річки.
Спочатку річка, в основному тече на північ — північний захід, в районі улусу Хара-Хужир — повертає на північний схід, та у звивистому руслі впадає в затоку Ока, яка через кілька десятків кілометрів вливається в Братське водосховище (55°31′48″ пн. ш. 102°20′43″ сх. д. / 55.53000° пн. ш. 102.34528° сх. д.), навпроти закинутого поселення Омський, на висоті в 401,7 м над рівнем моря, за іншими даними поблизу села Большеокинського (55°43′39″ пн. ш. 101°49′24″ сх. д. / 55.7275944° пн. ш. 101.8235222° сх. д.)[6]. У нижній течії ширина русла річки доходить до 200—230 метрів, при глибині до 5,0 метри і швидкості потоку — до 1,4 м/с. Ширина затоки Ока, вище поселення Омського доходить до 5-ти кілометрів, а між Омським і селом Большеокинським — до 17 км.
Довжина річки — 630 км. Від витоку річки Оки до природного русла Ангари, довжина річки становила б понад 900 км. Площа басейну — 34000 км². Повне падіння рівня русла річки, від витоку до гирла, становить 1542 м, що відповідає середньому похилу русла — 2,45 м/км.
Сплав по Оці і її притоках — популярний маршрут у туристів-водників. Судноплавна у пониззі.
Живлення річки змішане: снігове, дощове та підземне, з перевагою дощового. Замерзає в кінці жовтня — початку листопада, розкривається в кінці квітня — початку травня. Повінь влітку з високими дощовими паводками[4].
Середньорічна витрата води за період спостереження протягом неповних 29 років (1962–1990) на станції в селі Усть-Када, за 36 км від гирла, становила 270 м³/с[5] для водного басейну 33400 км², що відповідає 98 % від загальної площі басейну річки, яка становить 34000 км². Величина прямого стоку в цілому по цій частині басейну становила — 255,18 міліметри на рік, яка є доволі великим значенням[5].
За період спостереження встановлено, що мінімальний середньомісячний стік становив 32,65 м³/с (у березні), що відповідає 4,7 % максимального середньомісячного стоку, який відбувається у липні місяці та становить майже — 700,3 м³/с і вказує на доволі велику амплітуду сезонних коливань.
За період спостереження, абсолютний мінімальний місячний стік (абсолютний мінімум) становив 19,1 м³/с (у межень лютого 1976 року), а абсолютний максимальний місячний стік (абсолютний максимум) — 1340 м³/с (в період повені липня 1984 року)[5].
Сама річка Ока приймає понад шість десятків приток, довжиною понад 10 км, ще понад півтора десятка впадає в затоку Ока. Найбільших із них, довжиною понад 50 км — 18, з них понад 100 км — 8 (від витоку до гирла):[7][8]
Назва притоки | Довжина,(км) | Площа водозбірного басейну, (км²) | Відстань від гирла р. Оки, (км) | Витрата води,(м³/с) |
---|---|---|---|---|
→ Хоре | 55 | 597 | ||
→ Боксон (Урдо-Боксон) | 50 | 587 | ||
← Сорок | 58 | 557 | ||
→ Диби (Дви) | 100 | 1510 | 519 | |
→ Тисса | 117 | 3020 | 501 | |
→ Сенца | 65 | 485 | ||
→ Жом-Болок | 50 | 466 | ||
→ Хойто-Ока | 108 | 2430 | 372 | |
← Урда-Ока | 67 | 371 | ||
← Тагна (Хор-Тагна) | 158 | 2550 | 178 | |
→ Зима | 207 | 4460 | 139 | |
→ Кимильтей | 141 | 3220 | 92 | |
→ Ія | 484 | 18100 | 76 | 150,17 (119 км) |
← Буря | 77 | 813 | 69 | |
→ Алка | 93 | 989 | 62 | |
Затока Ока | ||||
→ Чама | 58 | |||
← Уда (Пряма Уда) | 55 | 692 | ||
← Оса | 113 | 1820 |
Басейн і береги річки малонаселені, з густотою заселення від 0,2 осіб/км² у верхів'ї, до 3,6 осіб/км² в середній течії і 1,7 осіб/км² у пониззі. На берегах розташовано до чотирьох десятків населених пунктів, найбільші з яких — село Орлик (2555 осіб, 2010), місто Зима (31 283 особи, 2016), місто Саянськ (38 957 осіб, 2016), села Уян (1097 осіб, 2012) та Барлук (1104 особи, 2012), частина з яких нежилі, споруди зимників та мисливські будиночки (від витоку до гирла): селища Усть-Хоре (нежиле), Усть-Боксон, улуси Сорок, Хурга, село Орлик, улус Хара-Хужир, села Саяни, Хужир, улус Алаг-Шулун, населені пункти Правий Сарам (нежиле), Лівий Сарам, Бахвалово (нежиле), Верхньоокинський, Окинські Сачки (нежиле), села Масляногорськ, Новолітники, Тагна, Покровка, місто Зима, нп Ока-2, села Ухтуй, Нори, Мордино, Підгорна, місто Саянськ, села Перевоз, Баргадай, Уян, Красний Яр, Усть-Када, Нова Када, Барлук, селища Окинський, село Заваль, селище Панагино, Наратай, Туковський (нежиле), Октябрськ, Тинкоб.
Русло Оки, особливо у пониззі, всіяне великою кількістю островів, найбільші із них (від витоку до гирла): Кулгунай (2,3 км²), Шехолай (7,5 км²), Коний (1,8 км²), Черемховий Куст (2,7 км²), Брюшина (3 км²), Калачов (0,8 км²), Отай (6,5 км²), Прорва (1,7 км²), Вел. Бударейський (0,9 км²), Толстяк (1,1 км²), Домашній (0,51 км²), Листвяничний (0,65 км²), Каштак (0,5 км²), Абрамик (0,46 км²), Солдатик (0,2 км²), о-ви Листвяничні (0,5 км²), о-ви Матюшкин та Парфенов (0,2+0,1 км²), Таловик (0,55 км²)[9].
- ↑ а б Аркуш карти M-47-05 Ханх. Масштаб: 1 : 200 000. Видання 1984 р., витік р. Оки, квадрат: 12х52
- ↑ а б Аркуш карти N-48-013 Тинкоб. Масштаб: 1 : 100 000. Видання 1986 р., гирло р. Оки, квадрат: 32х58
- ↑ а б в Річка Ока / Державний водний реєстр Російської Федерації. Постанова Уряду РФ № 253 від 28 квітня 2007 року. (рос.)
- ↑ а б в Річка Ока // Большая советская энциклопедия : в 30 т. / гл. ред. А. М. Прохоров. — 3-е изд. — М. : «Советская энциклопедия», 1969—1978. (рос.).
- ↑ а б в г Oka At Ust'-Kada (англ.) . на R-ArcticNET. Процитовано 26-12-2016.
- ↑ Аркуш карти N-47-06. Масштаб: 1 : 200 000.
- ↑ Дані державного водного реєстру Російської Федерації (рос.)
- ↑ Валідатор водних об'єктів річки Оки. [Архівовано 28 грудня 2016 у Wayback Machine.] Процитовано: 15-12-2016 (рос.)
- ↑ Космознімки. Супутникова карта Росії
- Річка Ока // Большая советская энциклопедия : в 30 т. / гл. ред. А. М. Прохоров. — 3-е изд. — М. : «Советская энциклопедия», 1969—1978. (рос.).
- Річка Ока / Державний водний реєстр Російської Федерації. Постанова Уряду РФ № 253 від 28 квітня 2007 року. (рос.)
- Maps for the world / Карти всього світу (рос.)
Ліві притоки Ангари | ||
---|---|---|
→ → Кітой → | → Ока → | → Ія → → |
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.