Метання диска
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.
Легка атлетика Метання диска | |
---|---|
![]() Олімпійський чемпіон 2012 року німець Роберт Гартінг. | |
Умови проведення | |
Місце | просто неба |
Рекорди (чоловіки) | |
світу | Юрген Шульт![]() 74,08 (1986) |
Європи | Юрген Шульт![]() 74,08 (1986) |
України | Володимир Зінченко 68,88 (1988) |
Рекорди (жінки) | |
світу | Габріеле Райнш![]() 76,80 (1988) |
Європи | Габріеле Райнш![]() 76,80 (1988) |
України | Лариса Михальченко 70,80 (1988) |
Метання диска — легкоатлетична дисципліна, яка полягає в метанні на дальність спеціального спортивного снаряда — диска. Належить до метань і входить в технічні види легкоатлетичної програми. Вимагає від спортсменів сили та координації рухів. Є олімпійською дисципліною легкої атлетики для чоловіків з 1896 року, для жінок з 1928 року. Входить до складу легкоатлетичного багатоборства.
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/aa/Discobolus_Kleomelos_Louvre_G111.jpg/150px-Discobolus_Kleomelos_Louvre_G111.jpg)
Метання диска — дуже давній вид спорту. Як показують дослідження істориків і археологічні розкопки, метання диска (δισκοβολία) було популярно в Стародавній Греції, і ці змагання проходили на античних олімпійських іграх. Метальні прилади виготовляли з каменю і бронзи, вагою від 1,25 до 5,70 кг, діаметром від 16,5 до 34 см. Наскільки можна судити за історичними свідченнями того часу, метали атлети з узвишшя, бічним рухом, коли площина диска перебувала перпендикулярно землі. Широко відомі античні статуї, які представляли переможців змагань: «Дискобол» Мирона та «Дискофор» Поліклета. Давньогрецькі боги також грали з диском. За одним із міфів Аполлон змагався в метанні диска зі своїм улюбленцем, царевичем Спарти Гіакінтом (Гіацинтом). Щоб справити враження, Аполлон кинув диск щосили. Гіакінт, зі свого боку хотів вразити Аполлона, і спробував спіймати диск. Диск влучив у Гіакінфа, і той загинув. За іншою легендою, заздрісний бог західних вітрів Зефір подув на диск, щоб погубити царевича.
Учасники змагань виконують кидок з кола діаметром 250 см. Відстань кидка вимірюється як відстань від зовнішньої окружності цього кола до точки падіння снаряда. Вага диска у чоловіків — 2 кг, у юніорів 1,75 кг, у юнаків 1,5 кг. У жінок, юніорок та дівчат — 1 кг. Діаметр диска становить 219—221 мм для чоловіків і 180—182 мм для жінок.
В офіційних змаганнях IAAF учасники роблять шість спроб. Якщо учасників понад вісім, то після 3-х перших спроб відбираються вісім найкращих і в наступних трьох спробах вони розігрують найкращого а результатами в шести спробах.
Метання диска проводиться з огороджених сіткою сектора з дозволеним горизонтальним кутом вильоту не більше 35 °, а точніше 34,92 °, інакше диск не зможе вилетіти в поле і вріжеться в сітку або опори. Ширина воріт вильоту диска становить 6 метрів. Забороняється вихід спортсмена за кордон сектора, поки диск не приземлився. Під час кидку диск може зачепити огородження сектору, якщо інші правила не порушені.
Метання диска, як вид, в сучасний час було вирішено відродити на перших олімпійських іграх в Афінах (1896). Тоді ще не було чіткого уявлення про техніку і вирішили провести змагання в грецькому стилі. У 1908 році на Олімпіаді в Лондоні змагання провели у двох стилях: грецькому і вільному (близькому до сучасного). Вільний стиль виграв за дальністю, і надалі почалося вдосконалення стилю, при якому в початковому положенні обертання диска відбувається в горизонтальній площині.
Спочатку метали з узвишшя, як стародавні греки, надалі постановили метати у секторі, схожому на сектор для штовхання ядра. Однак, розміри сектора були малій з 1910 року IAAF збільшила розміри сектора для метання диска до 2,5 метрів. У 1921 році американець Догерті запропонував новий стиль — з півтора повороту. Атлет починав рух лівим боком в напрямку майбутнього кидка і, обертаючись спочатку на лівій нозі, переступав на праву. У 1930 році американець Кренц перевищив рубіж 50 м (51,03 м) і його варіант техніки, поворот у високому стрибку став найпопулярнішим в усьому світі. До 1940-х років йшло вдосконалення цього стилю і, принципово, з того часу техніка дискоболів не змінюється.
Початкова швидкість диска в атлетів чоловіків високого класу досягає 25 м/с. Оптимальним для чоловіків дискоболів при затишності вважається кут вильоту снаряда порядку 36-38 °. При виконанні метального руху атлети також надають власного обертання диску, що дозволяє придати снаряду додаткову стійкість у польоті.
Зустрічний вітер (також як і у стрибках на лижах з трампліна) швидкістю до ~ 5 м/с є сприятливим фактором. При цьому, чим вище швидкість зустрічного вітру, тим менше повинен бути кут вильоту снаряда з рук атлета. Тому, вміння відчувати вітер і вміння, як кажуть спортсмени, «потрапити в снаряд» і «покласти диск на вітер» одна зі складових майстерності дискобола високого класу. Свідченням невисокого класу спортсмена є поперечне биття диска в польоті, нестійка траєкторія, коли диск завалюється на ребро і швидко падає вниз.
Як і у всіх метальних дисциплінах, в метанні диска довгі роки безроздільно домінували атлети США. Починаючи з 1980-х років з ними конкурують атлети НДР і ФРН. Починаючи з 2000-х років, провідні позиції захопили спортсмени Угорщини, Естонії, Литви.
У жінок метання диска увійшло в програму змагання Олімпійських ігор з 1928 року. Першою радянською олімпійською чемпіонкою в легкій атлетиці стала Ніна Ромашкова (1952).
Видатних результатів у цьому виді спорту досяг американець Ел Ортер, який виграв 4 золотих медалі на Олімпійських іграх з 1956 по 1968 рік. Характерним для метання диска є часте поєднання його зі штовханням ядра. Радянська спортсменка Тамара Прес вигравала Олімпійські ігри в штовханні ядра (1960, 1964) і метанні диска (1964).
Результат | Спортсмен | Країна | Дата | Місце |
---|---|---|---|---|
Світовий рекорд | ||||
74,08 м (чоловіки) | Юрген Шульт | ![]() |
6 червня 1986 | Нойбранденбург, Німеччина |
76,80 м (жінки) | Габріеле Райнш | ![]() |
9 липня 1988 | Нойбранденбург, Німеччина |
Олімпійський рекорд | ||||
69,89 м (чоловіки) | Віргіліюс Алекна | ![]() |
23 серпня 2004 | Афіни, Греція |
72,30 м (жінки) | Мартіна Гелльманн | ![]() |
29 вересня 1988 | Сеул, Республіка Корея |
Станом на липень 2021
Місце | Відстань | Спортсмен | Країна | Дата | Місце |
---|---|---|---|---|---|
1. | 74,08 | Юрген Шульт | ![]() |
06 червня 1986 | Нойбранденбург |
2. | 73,86 | Віргіліюс Алекна | ![]() |
03 серпня 2000 | Каунас |
3. | 73,38 | Герд Кантер | ![]() |
04 вересня 2006 | Гельсінгборг |
4. | 71,86 | Юрій Думчев | ![]() |
29 травня 1983 | Москва |
Даніель Штоль | ![]() |
29 червня 2019 | Боттнарид | ||
6. | 71,84 | Пйотр Малаховський | ![]() |
08 червня 2013 | Генгело |
7. | 71,70 | Роберт Фазекас | ![]() |
14 липня 2002 | Сомбатгей |
8. | 71,50 | Ларс Рідель | ![]() |
03 травня 1997 | Вісбаден |
9. | 71,32 | Бен Плакнетт | ![]() |
04 червня 1983 | Юджин |
10. | 71,26 | Джон Пауелл | ![]() |
09 червня 1984 | Сан-Хосе |
Рікі Брух | ![]() |
15 листопада 1984 | Мальме | ||
Імріх Бугар | ![]() |
25 травня 1985 | Сан-Хосе |
Станом на липень 2021
Місце | Відстань | Спортсменка | Країна | Дата | Місце |
---|---|---|---|---|---|
1. | 76,80 | Габріеле Райнш | ![]() |
09 липня 1988 | Нойбранденбург |
2. | 74,56 | Зденка Шилгава | ![]() |
26 серпня 1984 | Нітра |
Ільке Віллуда | ![]() |
23 липня 1989 | Нойбранденбург | ||
4. | 74,08 | Діана Ганські | ![]() |
20 червня 1987 | Хемніц |
5. | 73,36 | Ірина Мешинські | ![]() |
17 серпня 1984 | Прага |
6. | 73,28 | Галина Савінкова | ![]() |
08 вересня 1984 | Донецьк |
7. | 73,22 | Цветанка Христова | ![]() |
19 квітня 1987 | Казанлик |
8. | 73,10 | Гізела Бейер | ![]() |
20 липня 1984 | Берлін |
9. | 72,92 | Мартіна Гелльманн | ![]() |
20 серпня 1987 | Потсдам |
10. | 72,14 | Галина Мурашова | ![]() |
17 серпня 1984 | Прага |
![]() |
Це незавершена стаття про легку атлетику. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.