Користувач:Дон. Анатолий/Брова Михайло
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.
Брова Михайло | |
---|---|
Народження | Новогригорівка,Бахмутський повіт |
Смерть | 1921 Північний Кавказ |
Країна | ![]() |
Приналежність | Революційна повстанська армія України |
Роки служби | 1918-1921 |
Звання | матрос |
Командування | 1918 - Дібрівський повстанський загін,
|
Війни / битви |
Брова Михайло(?-1921) анархіст, повстанський отаман учасник махновського руху. Член махновських з'їздів і член Реввійськрад всіх
скликань.
Народився в кінці дев'ятнадцятого століття в селянській родині в селі Новогригорівка Бахмутського повіту. З раннього дитинства працював слюсарем на станції Авдіївка Юзівського повіту.
У 1904 році приєднався до анархо-комуністам, брав участь Революції 1905-07.
У 1914 році був призваний на фронт брав участь у Першій світовій війні, з 1917 року по 1918 служив в званні матроса.
У червні 1918 організував в Олександрівському повіті. Дібрівський повстанський загін - один з перших партизанських анархічних загонів. Вів боротьбу проти німецьких окупантів і гетьманської влади. У серпні 1918 важко поранений в бою, командування загоном передав Федору Щусю. З осені 1918 учасник махновського руху, беззмінний член Військово-революційного ради (ВРС) повстанців.
В осінньо-зимову компанію 1919 року був бойовим командиром Революційної Повстанської Армії України (РПАУ),вів боротьбу проти Добровольчої армії генерала Денікіна.
На початку січня 1920 на чолі групи анархістів (300-400 чол.) Почав партизанську боротьбу проти червоних в Новомосковському повіті.[1] В середині лютого заарештований чекістами під час підпільного наради командирів махновських загонів, що діяли в повіті. Утримувався в Катеринославській в'язниці, звідки в квітні 1920 втік і відновив партизанську боротьбу. До літа 1920 встановив зв'язок з командуванням РПАУ, призначений представником Ради революційних повстанців в Новомосковському у., Де керував партизанським рухом влітку-восени 1920.
Після укладення останньої військово-політичної угоди РПАУ з радянською владою в жовтень 1920 році загін Брови припинив бойові дії проти червоних і виступив на врангелевский фронт, але вже 16 листопада 1920 СРП повернув його в район Новомосковська для формування нових махновських частин.
В грудня Михайло організував загін в 400 шабель і 300 багнетів, на чолі якого після розриву червоними союзу знову вів партизанську війну в Криворізькому, Павлоградському та Новомосковському повітах. Кілька разів зумів вирватися з оточення, в зимових боях практично повністю знищив переслідували його 4-ю кавдивізії червоних (частина червоноармійців перейшла до махновців).
В кінці січня 1921 з групою Брови з'єднався загін Г. С. Маслакова (колишній командир бригади 1-ї Кінної армії, з частиною своїх військ перейшов до РПАУ), який прийняв командування об'єднаним загоном, а Брова став начальником штабу. 16 лютого 1921 Брова і Маслаков домоглися рішення УРП РПАУ про виділення їх в самостійну Кавказьку повстанську армію, і попрямували на Кубань і Північний Кавказ.[2][3] У 1-й половині 1921 армія очистила від червоних багато гірських районів і сел, здійснювала нальоти на невеликі міста. Армія користувалася підтримкою населення і її чисельність швидко збільшувалася (за даними В. Ф. Білаша, в лютому 1921 - близько 1000 чол., До літа 1921 - до 10 тис. Чол.). У серпні 1921 червоні, зосередивши значні сили, широко використовуючи взяття заручників і масові розстріли, зуміли нанести армії ряд важких поразок. Армія розпалася на кілька невеликих ізольованих загонів, на чолі одного з них знаходився Михайло .
Восени 1921 він був вбитий агентом ЧК який проник в його загін.[4]
- http://www.makhno.ru/makhno/
- http://ruthenos.org.ua/HTML/Lozova/harkivschyna.html
- Белаш Виктор — Дороги Нестора Махно
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.