Корабельна артилерія
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/ea/BB61_USS_Iowa_BB61_broadside_USN.jpg/220px-BB61_USS_Iowa_BB61_broadside_USN.jpg)
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/75/Batterie_inf%C3%A9rieure_-_Victory.jpg/220px-Batterie_inf%C3%A9rieure_-_Victory.jpg)
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/fb/HMSDreadnought_gunsLOCBain17494.jpg/220px-HMSDreadnought_gunsLOCBain17494.jpg)
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6d/AK-726.jpg/220px-AK-726.jpg)
Корабе́льна артиле́рія — сукупність артилерійської зброї, встановленої на бойових кораблях і призначеної для ведення артилерійського вогню по берегових (наземних), морських (надводних) і повітряних цілях.
Разом з береговою артилерією складає морську артилерію. У сучасному понятті корабельна артилерія являє собою комплекс артилерійських установок, систем управління вогнем і артилерійського боєзапасу.
Морська артилерія Середньовіччя і Нового часу була представлена великокаліберними лафетними й малокаліберними вертлюжними гарматами, розміщеними на одній або кількох палубах (деках). Сукупність гармат одного дека називалася батареєю[1], а кораблі з таким розташуванням артилерії з часів раннього парового флоту іменують батарейними[2].
Гармати розміщали переважно вздовж бортів, незначна кількість — на носі й кормі (погонні й ретирадні гармати). Калібр гармат поступово зменшувався з висотою палуби: найважчі стояли на нижній палубі (гондеку), найлегші — на головній палубі (також на верхній і на шканцях). Лафети, що замінили раніші примітивні станки, мали вигляд низьких візків, споряджених чотирма коліщатками.
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/0b/A_becalmed_man_o%27war_firing_a_salute%2C_by_Thomas_Whitcombe.jpg/220px-A_becalmed_man_o%27war_firing_a_salute%2C_by_Thomas_Whitcombe.jpg)
Стрільба велася через бортові амбразури (гарматні порти), які в похідному стані закривалися ззовні люками. Відкіт гармати для заряджання і подальший накат до порту здійснювалися закріпленими на лафеті гарматними талями, а втягання їх всередину корпусу — відкотними талями. Крім римів для гарматних і відкотних талів, на лафеті були рими для брюка — товстого каната, що охоплював винград ствола і кріпився кінцями до луток портів: він затримував відкіт після пострілу[3][4].
Внаслідок хитавиці морські гармати вимагали надійного кріплення: у похідному положенні ствол зв'язували тросом («швартували») до талів або до коліс лафета, а дуло — до римів у верхній лутці порту. Для безпеки під колеса лафетів підкладали клини, а задні рими лафетів одного борту з'єднували довгим тросом, який проходив через рими на палубі і через гаки на бокових лутках портів. Відкриття і закриття люків портів проводилося за допомогою порт-талів. Артилерійське приладдя розміщалося біля гармат (банники, забивачі, шуфлі, пижівники — на стволах, гандшпуги і ломи — під лафетами), основні артилерійські запаси і запасні частини — в особливій каюті поруч крюйт-камери.
У другій половині XIX столітті морська артилерія докорінно змінюється. Поява панцерних кораблів викликає перехід від батарейного компонування до баштового й казематного.
Корабельна артилерія підрозділяється на артилерію великого, середнього і малого калібру.
Артилерійські системи великого і середнього калібру досить ефективні в боротьбі з надводними кораблями, особливо з швидкісними малорозмірними цілями в ближній зоні, а також при вогневій підтримці морських десантів і сухопутних військ.
Артилерійське озброєння кораблів військово-морських сил різних країн представлене числе́нними установками великого і середнього калібру. Серед них в першу чергу можна виділити гармати калібру 406 мм, 203 мм, 130 мм, 127 мм, 120 мм, 100 мм і 76 мм.
Корабельні артилерійські установки малого калібру призначаються для боротьби із засобами нападу з повітря (з авіацією, протикорабельними ракетами), а також швидкохідними малорозмірними морськими цілями. Управління стрільбою цих артилерійських установок зазвичай здійснюється за допомогою радіолокаційних станцій керування зброєю.
На надводних кораблях військово-морських сил різних держав найширшого розповсюдження набули артилерійські установки калібру 57 мм, 40 мм, 35 мм, 30 мм і 20 мм.
- ↑ Батарея на парусном корабле // Толковый Военно-морской Словарь. — 2010. (рос.)
- ↑ Батарейный корабль // Толковый Военно-морской Словарь. — 2010. (рос.)
- ↑ Брюк, веревка // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп. т.). — СПб., 1890—1907. (рос. дореф.)
- ↑ Винград // Военная энциклопедия : [в 18 т.] : [рос.] / под ред. В. Ф. Новицкого [и др.]. — СПб. ; [М.] : Тип. т-ва И. В. Сытина[ru], 1911—1915. (рос.)
- Травиничев А. (составитель). Корабельная артиллерия. — М. : Государственное военно-морское издательство НКВМФ Союза ССР, 1941. (рос.)
- Широкорад А. «Советская корабельная артиллерия». — М. : Велень, 1995. — 80 с. — ISBN 5-85817-009-9. (рос.)
- Корабельная артиллерия стран мира с 1880 года по наши дни(англ.)
- Корабельная артиллерия в Энциклопедии Кирилла и Мефодия
- А. Б. Широкорад. Корабельная артиллерия Российского флота, 1867—1922
- Системы управления огнём корабельной артиллерии «Пума»
- Перспективы развития морских артиллерийских систем крупного калибра
- Средства корабельного ПВО
- 1943 Popular Science article on the history of naval cannons (англ.)
- Корабельная артиллерия крупного и среднего калибра NATO
Морські системи озброєння НАТО | |||||
---|---|---|---|---|---|
Загальні |
| ||||
Зброя | |||||
Специфічні системи |
| ||||
Датчики |
| ||||
Морські ракети |
| ||||
Історично |
| ||||
Пов'язані |
| ||||
![]() |
Це незавершена стаття про військово-морський флот. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.