Кодекс Канонів Східних Церков
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.
Кодекс Канонів Східних Церков | |
Дата створення / заснування | 18 жовтня 1990 |
---|---|
Назва | лат. Codex Canonum Ecclesiarum Orientalium |
Головний предмет твору | Східні католицькі церкви |
Мова твору або назви | латина |
Ко́декс Кано́нів Схі́дних Церко́в (ККСЦ, лат. Codex Canonum Ecclesiarum Orientalium, CCEO) — кодекс канонічного права, спільний для всіх Східних Католицьких Церков. Проголошений 18 жовтня 1990 року апостольською конституцією Sacri Canones, виданою папою Римським Іваном Павлом II. Увійшов у силу 1 жовтня 1991 року.
До XX століття у Східній і Західній Церкві існували різні збірники права, дуже часто не дуже систематичні, хронологічні і, через це, незручні для вжитку. У 1917 році папа Бенедикт XV проголосив Кодекс Канонічного Права, який став першим по-справжньому систематичним збором права в Католицькій Церкві. Праця над аналогічним збірником для Східних Церков розпочалася в 1929 році. На середину XX століття східний кодекс був уже практично готовий, однак папа Пій XII своїми чотирма motu proprio проголосив тільки деякі його частини:
- m.p. Crebrae allatae sunt (подружнє право) (22 лютого 1949), AAS 41 (1949) 89-119.
- m.p. Sollicitudinem Nostram (процесуальне право) (6 січня 1950), AAS 42 (1950) 5-120.
- m.p. Postquam Apostolicis Litteris (ченці, церковне майно, терміни) (9 листопада 1952), AAS 44 (1952) 65-152.
- m.p. Cleri sanctitati (особове право) (2 червня 1957), AAS 49 (1957) 433—603.
Після II Ватиканського собору виникла потреба перегляду як східного, так і західного канонічного права. У 1972 році папа Павло VI створив Комісію для перегляду Східного Канонічного Права. Наслідком її майже двадцятилітньої праці стало проголошення у 1990 році нового Кодексу Канонів Східних Церков. Кількома роками раніше, у 1983 році, увійшов у силу новий Кодекс Канонічного Права Латинської Церкви.
Оригінальний текст Кодексу Канонів Східних Церков виданий латинською мовою.
Кодекс складається з 1546 канонів, поділених на 30 титулів (згідно з традицією давніх східнохристиянських канонічних збірників).
Кодекс має зобов'язуючу силу тільки для вірних Східних Католицьких Церков, хоча в окремих випадках зобов'язує також Римо-Католицьку Церкву.
У зв'язку з тим, що ККСЦ є спільним кодексом для багатьох церков, дуже часто в ньому міститься посилання на партикулярне право кожної окремої Церкви свого права, яке мало б подати детальніші норми стосовно певних справ. У деяких випадках Кодекс дозволяє партикулярному праву навіть модифікувати норми права, що містяться в ККСЦ.
Кодекс був новелізований апостольським листом у формі motu proprio Ad tuendam fidem папи Івана Павла II у 1998 році (канони 598 і 1436).
Над публікацією цього видання працювали[1]:
Переклад перевірила канонічна комісія оо. Василіян:
- о. Софрон Мудрий
- о. протоархимадрит Ісидор Патрило
- о. Климентій Корчагін
- о. Теодор Галицький
Технічний редактор:
- ↑ (лат.)(укр.)Auctoritate Ioannis Pauli PP. II PROMULGATUS. проголошений Іваном Павлом II // CODEX CANONUM ECCLESIARUM ORIENTALIUM = Кодекс Канонів Східних Церков / Vicariato di Roma, 9 marzo 1992. — видавництво оо. Василіян. — Рим : Typis Polyglottis Vaticanis, 1990 (1993). — С. 4. — (латинсько-українське видання) — ISBN Autorizzazione A.P.S.A. No 214637 Vaticano. Архівовано з джерела 4 липня 2017
- (лат.)(укр.)Auctoritate Ioannis Pauli PP. II PROMULGATUS. проголошений Іваном Павлом II // CODEX CANONUM ECCLESIARUM ORIENTALIUM = Кодекс Канонів Східних Церков / Vicariato di Roma, 9 marzo 1992. — видавництво оо. Василіян. — Рим : Typis Polyglottis Vaticanis, 1990 (1993). — 845 с. — (латинсько-українське видання) — ISBN Autorizzazione A.P.S.A. No 214637 Vaticano. Архівовано з джерела 4 липня 2017
- Джероза Ліберо, «Церковне право» / Пер. з нім. Н. Щигельської. — Львів: Свічадо, 2001. — 336 с. — ISBN 966-561-213-1
- (укр.)Кодекс Канонів Східних Церков. УГКЦ. Архів оригіналу за 04.07.2017. Процитовано 11 квітня 2020.
- (лат.)Ioannis Pauli PP. II (1990). Codex Canonum Ecclesiarum Orientalium. vatican.va. Libreria Editrice Vaticana. Архів оригіналу за 7 Травня 2011. Процитовано 11 квітня 2020.
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.