Йосиф (Кононович-Горбацький)
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.
Йосиф | |
---|---|
Народився | невідомо невідомо |
Помер | 25 лютого 1653 невідомо |
Країна | ![]() |
Діяльність | філософ |
Заклад | Києво-Могилянська академія |
Конфесія | православ'я |
|
Кононович-Горбацький Осип Кононович (чернече ім'я Йосиф (на початку XVII ст., ймовірно, в Галичині — 1653, Могильов) — український вчений, філософ, єпископ Мстиславський, Оршанський і Могильовський. Ректор Києво-Могилянської академії. Походив з міщанської сім'ї.
Народився на початку XVII століття, імовірно, в Галичині у міщанській сім'ї.
Вчився за кордоном (ймовірно, в Замойській академії[1]). У джерелах відомості про Кононовича-Горбацького з'являються під 1635 рік, коли його було запрошено зі Львова на викладацьку роботу до Києво-Могилянської академії.
1635/1636 навчального року — професор риторики, 1639—1642 — професор філософії, 1642—1646 — ректор Києво-Могилянської академії, 1646—1650 — ігумен Київського Михайлівського Золотоверхого монастиря. Мав двір на Подолі, недалеко від КМА, поряд із двором А. Киселя. 2 травня 1650 затверджено королівським привілеєм на єпископа Мстиславського, Оршанського і Могильовського.
Кононович-Горбацький був високоосвіченою людиною, чудово знав мови, античних авторів, орієнтувався у сучасних йому напрямах філософської й богословської думки. Сподвижник П. Могили, своєю освіченістю заслужив його особливу увагу. Як і І. Трофимович-Козловський, С. Почаський, І. Оксенович-Старушич, працював разом з П. Могилою над «Требником» (К., 1646). Брав участь у створенні «Православного сповідання віри». Працю було розглянуто на Київському духовному соборі (вересень 1640), а згодом на православному помісному соборі в Яссах (15 вересня— 30 жовтня 1642) і затверджено 11 березня 1643 чотирма патріархами Сходу — Константинопольським, Александрійським, Антіохійським та Єрусалимським, які визнали її відповідною догматам християнської церкви. Представляли «Сповідання» на Ясському соборі І. Трофимович-Козловський, І. Оксенович-Старушич та Кононович-Горбацький. Там усі вони, за свідченням патріарха Нектарія, показали себе «мужами істино гідними подиву й всякою мудрістю й знаннями прикрашеними» й були визнані докторами богослов'я.
Помер Кононович-Горбацький в сані єпископа Мстиславського, Оршанського і Могильовського. Похований у Могильовському Спасо-Преображенському соборі.
Вивчення теоретичної спадщини Осипа Кононовича розпочалося у середині XX століття. Неабиякий інтерес має наукова творчість вченого для з'ясування типу й рівня філософської думки початкового періоду Києво-Могилянської академії, яка тоді вперше в історії духовного життя України поставила питання про філософську рефлексію на теоретичному рівні. Відповіддю була викладацька діяльність Кононовича-Горбацького. Його праця «Ученіє о школах» сповнена турботою про розвиток і розповсюдження освіти в Україні. Саме в піднесенні освітнього рівня українського народу, його ученості вбачав силу, що зможе протистояти поширенню католицизму.
Кононович-Горбацький — автор найстарішого в Україні курсу риторики «Orator Mohileanus Marci Tullii Cicero-nis apparatissimis partitionibus excultus» («Оратор могилянський, прикрашений найдосконалішими ораторськими розділами Марка Тулія Цицерона»), читаного ним у 1635/1636 навчальних роках. У риториці Кононович-Горбацький наголошує, що оратору, який прагне досягти найвищої досконалості, необхідно мати високу різнобічну освіту, найбільше — історичну й філософську.
Розглядаючи питання гносеології, Кононович-Горбацький обирав для своїх творів форму полеміки з визначними представниками так званої другої схоластики, течії, започаткованої в Іспанії Фонсекою, Каетаном, Суаресом. У процесі полеміки розкриваються погляди Осипа Кононовича на природу сущого, категорії, роль інтелекту в пізнанні, утверджується думка про силу людського розуму, завдяки якому людина, піднімаючись, «наче по щаблях», пізнає дійсність. Ці погляди характерні для філософів епохи Просвітництва. З іменем Кононовича-Горбацького пов'язується й утвердження в Україні раціоналістичної філософії, перехід від властивого східним слов'янам «життя в істині» (тобто по вірі), від постановки питання «як мудро жить?» до теоретичного осмислення світоглядних проблем.
«Логіка» Кононовича-Горбацького при цьому формувала культуру мислення, виходячи на новий рівень розробки філософського питань. За схоластичною формою творів першого визначного академічного філософа проступають ідеї, навіяні новим часом: «Логіка — це якнайкраща мати наших талановитих початківців, з найплодючіших та найнеосяжніших ланів якої всмоктуємо і примножуємо раціональне знання». Зусиллями Осипа Кононовича духовну традицію «софійного» світовідчуття було переведено на рефлексивно-теоретичний рівень.
Трактат «Оратор могилянський» відзначається вишуканим стилем та мовною вправністю. Цей курс визначив зміст і стиль творчості багатьох українських поетів доби бароко на рівні методу, породив критерії і вимоги до тогочасної поезії — пишність, урочистість. Якщо у «Логіці» він прагнув добитися точності в опануванні мови, то його риторика навчає правил використання мови, цим самим розвиваючи її. Філософська думка Кононовича-Горбацького знайшла продовження і розвиток у творчості його учнів і послідовників: І. Ґізеля, Й. Кроковського, С. Яворського, Т. Прокоповича, Г. Кониського.
- ↑ Дзюба О. Замойська академія [Архівовано 1 липня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2005. — Т. 3 : Е — Й. — С. 246. — ISBN 966-00-0610-1.
- Кононович-Горбацький, Йосиф // Філософський енциклопедичний словник / В. І. Шинкарук (гол. редкол.) та ін. — Київ : Інститут філософії імені Григорія Сковороди НАН України : Абрис, 2002. — 742 с. — 1000 екз. — ББК 87я2. — ISBN 966-531-128-X.
- Хижняк 3. І. Києво-Могилянська академія. — К., 1981.
- Хижняк З. І. Кононович-Горбацький (Горбацький) Осип [Архівовано 17 серпня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2009. — Т. 5 : Кон — Кю. — С. 33. — ISBN 978-966-00-0855-4.
- Петров Н. И. Киевская академия во второй половине XVII века. — К., 1895. (рос.)
- Кононович-Горбацький Йосиф // Українська Релігієзнавча Енциклопедія
Єпископи Могилевські і Мстиславські | ||
---|---|---|
Річ Посполита | Йосип (Бобрикович) (1632–1635) • Сильвестр (Коссов) (1635–1647) • Ігнатій (Оксенович-Старушич) (1650) • Йосиф (Кононович-Горбацький) (1650–1651) • Методій (Филимонович) (1661) • Йосип (Тукальський-Нелюбович) (1661–1664) • Феодосій (Василевич) (1669–1677) • Серапіон (Полховський) (1697–1704) • Сильвестр (Четвертинський) (1707–1728) • Арсеній (Берло) (1729–1733) • Йосиф (Волчанський) (1735–1742) • Єроним (Волчанський) (1744–1754) • Георгій (Кониський) (1755–1795) | |
Російська імперія | Афанасій (Вольховський) (1795–1797) • Іларіон (Кондратковський) (1797) • Анастасій (Братановський-Романенко) (1797–1805) • Варлаам (Шишацький) (1805–1813) • Даниїл (Натток-Михайловський) (1813–1821) • Йоасаф (Сретенський) (1821–1827) • Павло (Павлов-Морев) (1827–1831) • Гавриїл (Городков) (1831–1837) • Смарагд (Крижановський) (1837–1840) • Ісидор (Нікольський) (1840–1844) • Анатолій (Мартиновський) (1844–1860) • Євсевій (Орлинський) (1860–1882) • Віталій (Гречулевич) (1882–1885) • Сергій (Спасський) (1885–1892) • Павло (Вільчинський) (1892) • Іриней (Орда) (1892–1893) • Євгеній (Шерешилов) (1893–1896) • Мисаїл (Крилов) (1896–1904) • Стефан (Архангельський) (1904–1911) • Костянтин (Буличьов) (1911–1925) | |
СРСР | Ніфонт (Фомін) (1922–1924) • Никон (Дегтяренко) (1924–1927) • Йоасаф (Шишковський-Дрилевський (1927–1928) • Феодосій (Ващинський) (1929–1933) • Петро (Соколов) (1930) • Павлин (Крошечкін) (1933–1934) • Йосаф (Жевахов) (1934–1936) • Олександр (Раєвський) (1936–1937) | |
Райхскомісаріат Остланд | Філофей (Нарко) (1942—1944) | |
Республіка Білорусь |
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.