Електронна демократія
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.
Демократія |
Цінності |
Законність · Рівність |
Свобода · Права людини |
Право на самовизначення |
Консенсус · Плюралізм |
Теорія |
Теорія демократії |
Історія |
Історія демократії |
Україна · США · Швеція |
Різновиди |
Афінська |
Буржуазна |
Імітаційна |
Консоціональна |
Ліберальна |
Мажоритарна |
Парламентська |
Плебісцитарна |
Представницька |
Протективна |
Пряма |
Розвивча |
Соціалістична |
Соціальна |
Суверенна[ru] |
Християнська |
Електронна |
Портал:Політика |
Електро́нна демокра́тія (е-демократія) – форма суспільних відносин, за якої громадяни та організації залучаються до державотворення та державного управління, а також до місцевого самоуправління шляхом широкого застосування інформаційно-комунікаційних технологій[1].
Українське законодавство визначає електронну демократію як форму суспільних відносин, за якої громадяни та інститути громадянського суспільства залучаються до державотворення та державного управління, до місцевого самоврядування шляхом широкого застосування інформаційно-комунікаційних технологій в демократичних процесах, з метою:
- посилити участь, ініціативність та залучення громадян на всіх рівнях до публічного життя;
- поліпшити прозорість процесу прийняття рішень, підзвітність демократичних інститутів;
- поліпшити реакцію суб’єктів владних повноважень на звернення громадян;
- сприяти публічним дискусіям та привертати увагу громадян до процесу прийняття рішень[2].
Електронна демократія (також е-демократія, віртуальна демократія) — форма демократії, що характеризується використанням інформаційно-комунікаційних технологій (ІКТ) як основного засобу для колективних розумових (краудсорсинг) і адміністративних процесів (інформування, прийняття спільних рішень — електронне голосування, контролювання виконання рішень та т. д.) на всіх рівнях — починаючи з рівня місцевого самоврядування і закінчуючи міжнародним.
В основі уявлення про ефективність е-демократії лежать як теоретичні дослідження (інформаційна теорія демократії), так і експериментальні дані, отримані, наприклад, в ході досліджень колективного розуму.
- Відображає можливість кожного брати участь у формуванні та реалізації державної політики, прийнятті рішень органами влади, використовуючи при цьому інформаційні технології для двостороннього інтерактивного зв'язку між державою (органами влади) та громадянами.
- Мета тут полягає у створенні фундаменту для участі громадськості у прийнятті «державних» рішень, здійснення впливу на формування і реалізацію державної політики, розв'язання питань місцевого значення, посилення прозорості та підзвітності органів влади громадянам.
- Охоплює електронні вибори як елемент представницької демократії.
- Атрибут захисту громадянами своїх інтересів і визначення форм співпраці з державою за допомогою технологій е-урядування.
- Явище масштабніше, аніж е-урядування.
Основні терміни та завдання щодо запровадження е-демократії визначено в Рекомендаціях Комітету міністрів Ради Європи CM/Rec(2009)1[3]
Урядовими рішеннями задля розвитку електронної демократії в України в межах впровадження Ініціативи «Партнерство “Відкритий Уряд» передбачалось:
- розроблення Дорожньої карти розвитку електронної демократії (червень 2015 року)[4];
- забезпечення розроблення та подання в установленому порядку на розгляд Уряду Концепції розвитку електронної демократії (травень 2017 року) та розроблення та подання в установленому порядку на розгляд Уряду плану заходів з реалізації Концепції розвитку електронної демократії (листопад 2017 року)[5]
Розвиток електронної демократії є одним із компонентів Дорожньої карти реформ на 2015 [Архівовано 20 вересня 2020 у Wayback Machine.] рік, 2016-2017 [Архівовано 12 липня 2018 у Wayback Machine.] роки, 2019-2023 [Архівовано 20 січня 2022 у Wayback Machine.] роки Реанімаційного Пакету Реформ. Центр розвитку інновацій у співпраці з Коаліцією розвитку електронної демократії в Україні є організацією, яка відповідає за цей напрямок у межах Реанімаційного Пакету Реформ.
Базовими інструментами електронної демократії в Україні є: е-звернення, е-петиції, е-консультації та Громадський бюджет. Додатковими інструментами можуть слугувати е-опитування, ІТ-рішення, які розвивають участь під час прийняття рішень органами державної влади та місцевого самоврядування, наприклад: ІТ-мапи доступності, ІТ-мапи скарг та проблем, звалищ, зелених насаджень та інше.
Центр розвитку інновацій [Архівовано 3 травня 2019 у Wayback Machine.] опублікував перший український пілотний Індекс місцевої е-демократії [Архівовано 14 липня 2019 у Wayback Machine.] у 2018 році та оцінив міста щодо розвитку е-демократії.
- ↑ Стратегія розвитку інформаційного суспільства в Україні, схвалена розпорядженням Кабінету Міністрів України від 15.05.2013 р. № 386-р. Архів оригіналу за 18 вересня 2017. Процитовано 2 вересня 2017.
- ↑ Концепція розвитку електронної демократії в Україні, схвалена розпорядженням Кабінету Міністрів України від 08.11.2017 р. № 797-р
- ↑ Recommendation CM/Rec(2009)1 of the Committee of Ministers to member states on electronic democracy (e-democracy) (PDF). Архів оригіналу (PDF) за 12 червня 2016. Процитовано 2 вересня 2017.
- ↑ План дій із впровадження Ініціативи “Партнерство “Відкритий Уряд” у 2014-2015 роках, затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 1176-р. Архів оригіналу за 14 листопада 2017. Процитовано 2 вересня 2017.
- ↑ План дій із впровадження Ініціативи “Партнерство “Відкритий Уряд” у 2016-2018 роках, затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 р. № 909-р. Архів оригіналу за 2 вересня 2017. Процитовано 2 вересня 2017.
- The Global Internet Policy Initiative [Архівовано 24 листопада 2005 у Wayback Machine.] — internetpolicy.net
- Lviv Polytechnic National University Institutional Repository [Архівовано 18 листопада 2017 у Wayback Machine.] — ena.lp.edu.ua
- Нестерович В.Ф. Інституційне утвердження електронних петицій в Україні у контексті зарубіжного досвіду / В.Ф. Нестерович. Віче. 2015. № 22. С. 18-23.
- Нестерович В.Ф. Вплив громадськості на прийняття нормативно-правових актів з використанням комп’ютерних мереж / В.Ф. Нестерович. Науковий вісник Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ. 2011. № 2. С. 73-81.
- Електронне урядування. Опорний конспект лекцій / І.Б. Жиляєв, С.В. Дзюба, С.К. Полумієнко, І.А. Рубан, А.І. Семенченко; за ред. А.І. Семенченко. – К. : Національна академія державного управління при Президентові України, 2012. - 264 с. [Архівовано 3 вересня 2017 у Wayback Machine.] ISBN 978-617-696-098-0
- Електронне урядування: навч. посіб. / Семенченко, Андрій Іванович; Жиляєв, Ігор Борисович; Дзюба, Сергій Вікторович; Рубан, Ігор Анатолійович; Усаченко, Лариса Михайлівна; Руденко, Ольга Мстиславівна; [за ред. А. І. Семенченка] ; Кабінет Міністрів України, Нац. ун-т біоресурсів і природокористування України, Навч.-наук. ін-т післядиплом. освіти. - Херсон : Грінь Д. С., 2014. - 391 с. – ISBN 978-617-7123-71-1
- Бібліотека з електронної демократії Центру розвитку інновацій [Архівовано 17 липня 2018 у Wayback Machine.]
![]() |
Це незавершена стаття про політику. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.