Декларація прав жінки і громадянки
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/34/DDFC.jpg/220px-DDFC.jpg)
Декларація прав жінки і громадянки (фр. Déclaration des droits de la femme et de la citoyenne), також відома як Декларація прав жінки, була написана у 1791 році французькою феміністкою та драматургинею Олімпією де Гуж як іронічний твір, на противагу Декларації прав людини і громадянина (1789), з метою викрити невдачі французької революції, присвяченої забезпеченню гендерної рівності.
Декларація прав людини і громадянина була прийнята у 1789 році Національними установчими зборами у розпал французької революції. Підготовлена і запропонована маркізом де Лафаєтом. В декларації стверджується, що всі люди «народжуються і залишаються вільними і рівними в правах», і що ці права мають універсальний характер. Декларація прав людини і громадянина стала ключовим документом прав людини, і класичним формулюванням прав людини проти держави[1]. Декларація показала невідповідність законів, згідно з якими громадяни розглядаються по-різному залежно від статі, раси, класу або релігії[2]. У 1791 році до французької конституції додані нові статті, які розширили громадянські і політичні права для протестантів і євреїв, яких раніше у Франції[1] переслідували.
У 1790 році Ніколя де Кондорсе та Етта Пальм д'Ельдерс (англ. Etta Palm d'Aelders) без успіху закликали Національні збори розширити громадянські і політичні права для жінок[2]. Кондорсе заявив, що «той, хто голосує проти права іншого, незалежно від того, чи це релігія, колір шкіри, стать тощо, насилає на себе прокляття»[1]. Французька революція не визнала права жінок, і це спонукало де Гуж опублікувати Декларацію прав жінки і громадянки у вересні 1791 року[3].
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a2/Marie-Olympe-de-Gouges.jpg/220px-Marie-Olympe-de-Gouges.jpg)
Декларація прав жінки і громадянки була побудована за зразком Декларації прав людини і громадянина. Олімпія де Гуж присвятила текст Марії Антуанетті, яку описувала як «найбільш ненависну» з жінок. В Декларації говориться, що:
«Ця революція набере чинності тільки тоді, коли всі жінки стануть повністю обізнані про їх жалюгідний стан, а також права, які вони втратили в суспільстві».
Декларацію прав жінки і громадянки супроводжує сімнадцять статей Декларації прав людини і громадянина пункт за пунктом, і вона Каміль Неш (фр. Camille Naish) описала її як «майже пародію… оригіналу документа». Так, перша стаття Декларації прав людини і громадянина проголошує, що:
«Люди народжуються і залишаються вільними і рівними в правах. Соціальні відмінності можуть ґрунтуватися лише на загальній корисності».
Перша стаття Декларації прав жінки і громадянки відповідно:
«Жінка народжується вільною і залишається рівною з чоловіком в правах. Соціальні відмінності можуть ґрунтуватися лише на загальній корисності».
Де Гуж розширює шосту статтю Декларації прав людини і громадянина, що проголосила право громадян брати участь у формуванні законів, щоб:
«Усі громадяни, включаючи жінок, в рівній мірі мають бути допущені до усіх державних установ, офісів і занять залежно від їх потенціалу, а також без будь-яких інших відмінностей, ніж їх чесноти і здібності».
Де Гуж звертає увагу на той факт, що відповідно до французьких законів, жінки повністю несуть покарання, але позбавлені рівних прав, заявляючи: «Якщо жінки мають право скласти голову на пласі, то вони також повинні мати право говорити з трибуни»[4].
- ↑ а б в Lauren, Paul Gordon (2003). The evolution of international human rights. University of Pennsylvania Press. с. 18—20. ISBN 978-0-8122-1854-1. Архів оригіналу за 16 червня 2013. Процитовано 4 листопада 2011. (англ.)
- ↑ а б Williams, Helen Maria; Neil Fraistat, Susan Sniader Lanser, David Brookshire (2001). Letters written in France. Broadview Press Ltd. с. 246. ISBN 978-1551112558. Архів оригіналу за 8 листопада 2012. Процитовано 4 листопада 2011. (англ.)
- ↑ Naish, Camille (1991). Death comes to the maiden: Sex and Execution, 1431–1933. Routledge. с. 136. ISBN 978-0415055857. Архів оригіналу за 8 листопада 2012. Процитовано 4 листопада 2011. (англ.)
- ↑ Naish, Camille (1991). Death comes to the maiden: Sex and Execution, 1431–1933. Routledge. с. 137. ISBN 978-0415055857. Архів оригіналу за 8 листопада 2012. Процитовано 4 листопада 2011. (англ.)
- Les droits de la femme, 1791 Texte en ligne BNF [Архівовано 13 жовтня 2015 у Wayback Machine.] (фр.)
- Déclaration des droits de la femme et de la citoyenne, éd. Emanuèle Gaulier, Paris, Mille et une nuits, 2003 ISBN 978-2-84205-746-6 (фр.)
- Nicole Pellegrin, Olympe de Gouges : une femme du XXIe siècle. In : Le monde diplomatique, novembre 2008, page 2. Lire en ligne [Архівовано 13 березня 2010 у Wayback Machine.] (фр.)
- Audiolivre : Olympe de Gouges, Déclaration des droits de la femme et de la citoyenne (фр.)
- Жіночий марш на Версаль
- Жіноча петиція до Національної Асамблеї
- Права жінок та їх захист
- Суфражизм та Жіноче виборче право
- Історія фемінізму
- Список феміністичної літератури
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.