Давньоєврейська астрономія
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.
Давньоєврейська астрономія знайшла своє відображення в релігійних текстах, таких як Танах («Старий Заповіт») і Талмуд, а також в коментарях і роздумах юдейських мудреців.
Лише кілька зір і сузір'їв названо окремо в єврейській Біблії, і їхня ідентифікація невідома. Найбільш чіткі посилання включають:
- Kəsīl (כְּסִיל)[1], зазвичай розуміється як Оріон, гігантський ангел.
- Ḵīmā (כִימָה)[2], що може позначати Плеяди, Альдебаран, Арктур або Сіріус.
- 'Ash або 'Ayish (עָשׁ 'Āš)[3], можливо Гіади, Арктур або Велика Ведмедиця або навіть Вечірня зоря (Венера, якщо її видно в сутінках).
- Мезарім (מְזָרִים Məzārīm)[4], що може бути Великою та Малою Ведмедицею, або синонімом слова мазалот, у цьому випадку воно стосуватиметься планет або сузір'їв зодіаку.
Крім Землі, в єврейській Біблії названо лише дві планети:
- Термін Чіун (כִּיּוּן Kīyyūn) в Амоса 5:26, на думку деяких авторів, відноситься до Сатурна, тісно пов'язаного з ассирійським «Kévan» або «kaiwanu»[5].
- Венера, названа məleḵeṯ haššāmayīm, (מְלֶכֶת הַשָּׁמַיִם), «цариця небесна», в Єремії 7:18 та в інших місцях. Те, що останнє означає Венеру, показують пироги, які, як кажуть, були спечені для неї[6]. Серед ассирійців і вавилонян приношення пирогів називали «хлібом Іштар».
- Hēlēl (הֵילֵל), «син ранку» (בֶּן שָׁחַר Ben-Šāḥar) в Ісаї 14:12, також вважається ранковою зорею (Венера, коли її видно перед світанком). Ця ідентифікація більш відома багатьом англомовним як латинська назва Люцифер, «носій світла».
Інформація, збережена в Талмуді, не походить від однієї однорідної системи астрономічних знань, а поєднує накопичені протягом щонайменше чотирьох століть погляди різних авторів Єрусалимського та Вавилонського Талмудів, серед яких деякі були схильні до містицизму.
Висока цінність астрономічних знань вже демонструється астрономічним розділом Книги Еноха (приблизно 72-80 рр. до н. е.), а також такими висловлюваннями, як висловлювання Елеазара Гісми (близько 100), знавця математики, який міг «рахувати краплі в океані»[7] і наголошував на важливості вміння обчислити сонцестояння та календар[8]. Серед наук, якими оволодів Йоханан бен Заккай, було знання сонцестоянь і календаря; тобто здатність обчислювати курс Сонця і Місяця[9]. Пізніші автори заявляють, що «до того, хто може обчислити хід сонця та обертання планет і нехтує цим, можна застосувати слова пророка[10]: „Вони не зважають на діла Господа, і не думають про діло рук Його“». Звертати увагу на рух Сонця і на обертання планет є релігійною настановою, бо таке значення слів[11]: «Це ваша мудрість і ваше розуміння в очах народів»[12].
Незважаючи на загальну важливість і релігійне значення, яке надавалося астрономії в Прадавньому Ізраїлі, жодного помітного розвитку астрономії там не відбулося. Зоряне небо ізраїльської землі цікавило євреїв як творіння Бога і як засіб визначення свят, більшість знань про них євреї були зобов'язані вавилонянам та грекам, про що, наприклад, свідчить іноземний термін гематрія, який використовується для позначення обчислення календаря. Ймовірно, це слово є транспозицією грецького γραμματεία, що означає «арифметика, математика». Більшість спостережень наукового характеру були передані Самуїлом з Негардеї, який відвідував школи вавилонян і який стверджував, що володіє такими ж точними знаннями про небо, як і про вулиці Негардеї[13].
У Талмуді, як і в Біблії, небо і Земля позначають дві межі Всесвіту, а небо покриває Землю. Один таннаїст вважав, що сфера складається з міцної та твердої пластини завтовшки в два-три пальці, яка завжди сяє й ніколи не тьмяніє, інший оцінює діаметр цієї пластини як одну шосту добового шляху Сонця, а інший, вавилонянин, оцінює його в 1000 парасангів (приблизно 5500 км). Ще один авторитет стверджує, що діаметр небосхилу дорівнює відстані, яку можна подолати за 50 або 500 років, і це також справедливо щодо Землі та великого моря, на яке вона спирається[14].
Відстань неба від Землі — це шлях у 500 років, відстань, еквівалентна діаметру небосхилу, крізь який Сонце повинно побачити свій шлях, щоб стати видимим[15]. Небосхил, на думку одних, складається з вогню і води, а на думку інших, лише з води, тоді як зорі складаються з вогню[16]. Схід і Захід віддалені один від одного принаймні так само, як небосхил від Землі[17]. Небо і Земля «цілують одне одного» на горизонті, а між водою вгорі та водою внизу є лише два-три пальці[18]. Земля лежить на воді і оточена нею.
За іншими уявленнями Земля тримається на одному, семи або дванадцяти стовпах. Вони спираються на воду, вода — на гори, гори — на вітер, а вітер — на шторм, хоча цей опис може бути й метафорою[19]. Там також згадується земна куля, kaddur.
Хронологія була головним питанням у вивченні астрономії серед євреїв; священний час базувався на циклах Сонця і Місяця. Талмуд ототожнює дванадцять сузір'їв Маццарота (зодіаку) з дванадцятьма місяцями єврейського календаря. Відповідність сузір'їв їхнім назвам на івриті та місяцям така:
- Овен — Ṭ'leh — Нісан
- Телець — Шор — Іяр
- Близнюки — Теомім — Сиван
- Рак — Сартан — Тамуз
- Лев — Арі — Ав
- Діва — Бетула — Елюль
- Ваги — Мознаїм — Тішрей
- Скорпіон — 'Aḳrab — Хешван
- Стрілець — Ḳешет — Кіслев
- Козеріг — Геді — Тевет
- Водолій — Д'лі — Шват
- Риби — Дагім — Адар
Перші три знаходяться на сході, другі три на півдні, треті три на заході і останні три на півночі; і всі супроводжують Сонце. Згідно з одним описом, у перші три місяці (навесні) Сонце мандрує на півдні, щоб розтопити сніг; у четвертий-шостий місяці (влітку) воно подорожує прямо над землею, щоб змусити плід дозріти; у сьомий-дев'ятий місяці (восени) подорожує над морем, щоб поглинути води; а в останні три місяці (взимку) подорожує по пустелі, щоб зерно не засохло і не зав'яло.
Згідно з однією концепцією, Овен, Лев і Стрілець дивляться на північ; Телець, Діва і Козеріг на захід; Близнюки, Терези і Водолій на південь; і Рак, Скорпіон і Риби на схід. Деякі вчені ототожнювали дванадцять знаків зодіаку з дванадцятьма племенами Ізраїлю.
Чотири сонцестояння (Текуфот Нісана, Таммуз, Тішрей і Тевет) часто згадуються як визначальні пори року, і іноді згадується місце сходу Сонця[20]. Іноді згадується шість пір року[21] і часто згадується вмістище Сонця (ναρθήκιον), за допомогою якого пом'якшується тепло кулі[22]. Місяць також був частиною календаря: «Місяць починає світити 1-го числа місяця; його світло зростає до 15-го числа, коли диск [דסקוס (δίσκοσ)] заповнюється; від 15-го до 30-го він спадає; а 30-го воно невидиме»[23].
У Талмуді можна знайти дві різні космології. Одна — це космологія плоскої Землі, що нагадує описи світу в міфології Стародавнього Близького Сходу. Інша — геоцентрична модель, згідно з якою зорі рухаються навколо Землі. Згідно з Аристотелем, Птолемеєм та іншими грецькими філософами, зорі не мають власного руху, бо міцно прикріплені до сфер, центром яких є Земля. Уривок у Талмуді протиставляє паганські погляди поглядам єврейських мудреців:
Вчені Ізраїлю кажуть: «Куля стоїть міцно, а планети обертаються»; вчені народи кажуть: «Куля рухається, а планети твердо стоять». Вчені Ізраїлю кажуть: «Сонце вдень рухається під небосзилом, а вночі — над небосхилом»; вчені з народів кажуть: «Сонце вдень ходить під небосхилом, а вночі під землею»[24].
Сонце має 365 вікон, крізь які воно виходить; 182 на сході, 182 на заході та 1 посередині, місце його першого входу. Місяць завершує свій шлях за 30 днів. Сонячний рік на 11 днів довший за місячний[16]. Сонце завершує свій шлях за 12 місяців; Юпітер, в 12 років; Сатурн за 30 років; Венера і Марс за 480 років[25], хоч проти цього числа й висувається заперечення.
Назви семи класичних планет були такі[26]:
- Шаббатай שבתאי, Сатурн
- Значення: «спокійний», назва є синонімічною до суботнього дня (дня відпочинку). Езотерично Сатурн втілює сам Час. Посеред плину часу Сатурн залишається нерухомим і мовчазним, доводячи всі зусилля до кінця.
- Цедек צדק, Юпітер
- Значення: «праведність», оскільки Юпітер є втіленням божественного втручання.
- Ма'адім מאדים, Марс
- Значення: «червоний»
- Ḥammah חמה, Сонце
- Значення: «гарячий»
- Кохевет כוכבת, Ногах נוגה або Кохав-Ногах כוכב נוגה, Венера
- Значення: «планета-жінка», «яскрава» або «яскрава планета» відповідно
- Кохав כוכב, Меркурій
- Значення: «планета».
- Левана לבנה, Місяць
- Значення: «білий»
У багатьох мовах назви днів тижня походять від назв семи планет, і кожен день присвячений конкретній планеті, яка панувала в ранкові години. Хоча талмудисти були знайомі з планетами та їх характеристиками в астрології, вони виступали проти поклоніння їм, тому дні тижня на івриті не мають назв (окрім суботи) і просто позначаються номерами.
Чумацький Шлях називається «Вогняний Потік», назва запозичена з Даниїла 7:10 (Nehar di-nur), де вона, можливо, мала те саме значення. Також стверджується, що жало Скорпіона можна побачити в Чумацькому Шляху[27].
Самуїл казав, що «жодна комета ніколи не проходила по поверхні Оріона „Кесіл“, бо якщо це станеться, Земля буде знищена», а якщо ми все-таки бачимо комету в Оріоні, то «це лише здається, бо комета проходить над зорею або під нею. Можливо, також проходить її сяйво, але не тіло». Самуїл вважав, що, якби не було «тепла Оріона», то Земля не могла б існувати через «холодність Скорпіона»[28].
Комету через її хвіст називають kokba de-shabbiṭ. Рабин Джошуа бен Хананія (близько 100 р. н. е.) заявив, що зоря з'являється раз на сімдесят років і зводить мореплавців зі шляху[7], в чому деякі дослідники вбачали вказівку на періодичність комети Галлея[29]. Самуїл казав: «Я знаю всі небесні шляхи, але нічого не знаю про природу комети».
В Талмуді згадується та пояснюється назва Стожар כימה = כמאה, відомих у Біблії як Сім зір[30].
- У Біблії
- Коментар Ґункеля до книги Буття (Серія Новака) можна переглянути для випадкових посилань на біблійну астрономію;
- про вавилонські погляди див. Jensen, Kosmologie der Babylonier, Strasburg, 1890, passim;
- Ястров, Релігія Вавилонії та Ассирії, xx.-xxii.;
- Йозеф Еппінг і Йоганн Непомук Штрассмаєр, Астрономії з Вавилону, Фрайбург, 1889. J. Jr. PJ
- У Талмуді
- Winer, BR ii. 526—529, Leipsic, 1848;
- Гамбургер, RBT ii. 77–81, св Й. старший Л.Б
- «Астрономія», Encyclopaedia Judaica. Єрусалим: Encyclopaedia Judaica та Нью-Йорк: Макміллан, 1971–72. 3:795-807.
- Лангерман, Ю. Цві. «Єврейська астрономія: глибокі звуки з багатої традиції». В «Астрономія між культурами: історія незахідної астрономії», ред. Хелейн Селін, 555–84. Dordrecht: Kluwer Academic Publishers, 2000.
- Astronomy // The Jewish Encyclopedia / Singer, Isidore; et al., eds. — New York : Funk & Wagnalls, 1901–1906.
- ↑ Isaiah 13:10; Amos 5:8; Job 9:9, 38:31.
- ↑ Amos l.c.; Job l.c.
- ↑ Job 9:9, 38:32
- ↑ Job 37:9
- ↑ Strong's Hebrew: 3594. כִּיּוּן (Kiyyun) -- a heathen god.
- ↑ Biblegateway, Jeremiah 7, 18.
- ↑ а б Horayot 10a
- ↑ Pirkei Avot 3:18
- ↑ Sukkah 28a
- ↑ Isaiah 5:12
- ↑ Deuteronomy 4:6
- ↑ Shabbat 75a
- ↑ Yerushalmi Rosh Hashana 2 58b; Bavli Rosh Hashana 25a
- ↑ Yerushalmi Berachot 1 2c; Targum Pseudo-Jonathan Genesis 1:6
- ↑ Yerushalmi Berachot 1 2c, bottom; Pesachim 94a
- ↑ а б Yerushalmi Rosh Hashana 2 58a
- ↑ Tamid 32a
- ↑ Genesis Rabbah 2:4; Tosefta Hagigah 2:5
- ↑ Hagigah 12b; Yerushalmi Hagigah 2 77a
- ↑ Eruvin 56a
- ↑ Genesis Rabbah 34:11
- ↑ Genesis Rabbah 6:6, and elsewhere
- ↑ Exodus Rabbah 15:26
- ↑ Pesachim 94b
- ↑ Genesis Rabbah 10:4
- ↑ Stieglitz, Robert (Apr 1981). The Hebrew Names of the Seven Planets. Journal of Near Eastern Studies. 40 (2): 135—137. doi:10.1086/372867. JSTOR 545038.
- ↑ Hagigah 13b; Exodus Rabbah 15:6, נהר אש; Berachot 58b
- ↑ Yerushalmi Berachot 9 13c; Bavli Berachot 58b
- ↑ Epistle to Slonimski in "Toledot ha-Shamayim, " Warsaw, 1838
- ↑ Berachot 58b
| |||||||||
Астрономія за |
| ||||||||
Оптичні телескопи | |||||||||
Пов'язані теми | |||||||||
Портали | |||||||||
Історія | |
---|---|
Організіції | |
Обсерваторії |
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.