Військова хунта
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.
Форми державної влади й політичні системи |
---|
![]() Лідери військової хунти генерала Піночета |
Політичні режими |
|
|
Форми правління |
Соціально-економічні ідеології |
Ідеології громадських свобод |
Гео-культурні ідеології |
Структура влади |
|
![]() ![]() |
Військо́ва ху́нта або просто ху́нта (ісп. Junta militar, junta, від лат. junctus — об'єднаний, пов'язаний) — вид авторитарного політичного режиму, військово-бюрократична диктатура, встановлена внаслідок військового перевороту і яка здійснює диктаторське правління методами терору[1]. Розповсюдження поняття отримало від військових режимів у латиноамериканських країнах. В радянській політологічній науці під «хунтою» малася на увазі влада реакційних військових угруповань в ряді капіталістичних держав, що встановили режим військової диктатури фашистського або близького до фашизму толку[2].
На пострадянському просторі поняття отримало чітко негативну конотацію, тому також використовується в пропагандистських цілях для створення негативного образу уряду тієї чи іншої держави[3][4]. В переносному сенсі поняття «хунта» також застосовується щодо урядів клептократичних держав з високим рівнем корупції. У розмовній мові термін може застосовуватися навіть відносно групи осіб, які діють за взаємною згодою з непорядними цілями[5].
Військова хунта була одним з наймасовіших видів авторитарних режимів, що виникли в період звільнення низки країн від колоніальної залежності і формування національних держав: в традиційних суспільствах військові виявлялись найбільш організованою і згуртованою соціальною групою, здатною об'єднати суспільство на основі ідеї національного самовизначення.
Після приходу до влади політичний курс військової верхівки в різних країнах отримував різної спрямованості: в одних державах він призводив до відсторонення від влади корумпованих компрадорських еліт і в цілому був на користь формуванню національної держави (Індонезія, Тайвань). Після Другої світової війни більшість військових хунт мали перехідний характер, зазвичай еволюціонуючи від авторитаризму до демократії (Іспанія, Чилі, Південна Корея, Бразилія, Аргентина та ін.). Причинами цього вважаються, з одного боку — зростання політико-економічних протиріч, які не можна вирішити при авторитарній формі правління, з іншого боку — зростанням впливу індустріально розвинених країн, які намагалися розширити сферу демократичних цінностей.
Країна | Роки | Назва |
---|---|---|
![]() |
1932—1973 1976—1980 1991—1992 2006—2008 |
Військове правління Хунта 1976 року Національна миротворча рада Рада національної безпеки |
![]() |
1966—1979 1983—1998 |
Військові хунти |
![]() |
1967—1974 | Режим полковників |
![]() |
1968—1980 | Диктаторський військовий уряд |
![]() |
1930 1969 |
Перша військова хунта Друга військова хунта |
![]() |
1969—1991 | Верховна революційна рада |
![]() |
1970—1971 1980—1982 |
Болівійські військові хунти |
![]() |
1973—1990 | Диктатура Піночета |
![]() |
1974—1976 | Рада національного порятунку |
![]() |
1974—1987 | Дерг |
![]() |
1976—1983 | Процес національної реорганізації |
![]() |
1979—1982 | Революційна Хунта |
![]() |
1980—1986 | Рада народного порятунку |
![]() |
1981—1983 | Військова рада національного порятунку |
![]() |
1988—2011 | Державна рада миру і розвитку |
![]() |
1991—1994 | Хунта генерала Седра |
![]() |
2008—2009 | Хунта Абдель Азіза |
![]() |
2011—2012 | Вища рада Збройних сил |
![]() |
2012—2013 | Національний комітет з відновлення демократії і відродження держави в Малі |
![]() |
2013—2014 | Уряд Мишеля Джотодія |
![]() |
2009—2014 | Високий тимчасовий орган |
- Путч генералів — заколот французьких військ в Алжирі проти де Голля (1961)
- ↑ Політологічний енциклопедичний словник. / За ред. Ю. С. Шемшученка, В. Д. Бабкіна. — К., «Генеза», 1997.
- ↑ Українська радянська енциклопедія : у 12 т. / гол. ред. М. П. Бажан ; редкол.: О. К. Антонов та ін. — 2-ге вид. — К. : Головна редакція УРЕ, 1974–1985.
- ↑ Россией правит хунта. «Одинцово-ИНФО». 11 ноября 2008. Архів оригіналу за 24 квітня 2014. Процитовано 23 квітня 2014.
- ↑ Гайич С. Кровавая Пасха, или распад Киевской хунты и мирового неотроцкизма. www.geopolitica.ru. Архів оригіналу за 21 травня 2014. Процитовано 22 квітня 2014.
- ↑ Хунта. Энциклопедический словарь. 2009. Архів оригіналу за 24 травня 2014. Процитовано 23 квітня 2014.
- В. Г. Круговая. «Черные полковники» в Греции. 1967—1974 гг. // «Новая и новейшая история» (Москва). — 2001. — № 3. — С. 64-80.(рос.)
- Політологічний енциклопедичний словник. / За ред. Ю. С. Шемшученка, В. Д. Бабкіна. — К., «Генеза», 1997.
- Українська радянська енциклопедія : у 12 т. / гол. ред. М. П. Бажан ; редкол.: О. К. Антонов та ін. — 2-ге вид. — К. : Головна редакція УРЕ, 1974–1985.
- Сирота Н. М. Политические системы и режимы. // Политология. Курс лекций. — С-Пб : «Питер», 2006. — С. 106-108. — ISBN 5-469-01194-1.
- Andre Gunder Frank, «Economic Genocide in Chile: Open Letter to Milton Friedman and Arnold Harberger», in Economic and Political Weekly, Vol. 11, No. 24 (12 June, 1976), pp. 880–888.(англ.)
- Edward Luttwak, Coup d'état: A Practical Handbook, Harvard University Press, 2016, 304 p.(англ.)
- Mary Helen Spooner, Soldiers in a Narrow Land: The Pinochet Regime in Chile, Berkeley, Los Angeles and London: University of California Press, 1994, 322 p.(англ.)
- В. Смолянюк. Хунта // Політична енциклопедія. Редкол.: Ю. Левенець (голова), Ю. Шаповал (заст. голови) та ін. — К.: Парламентське видавництво, 2011. — с.765 ISBN 978-966-611-818-2
- Дмитрий Воронин. Аргентина времен хунты: коллапс права (2013) [Архівовано 4 липня 2019 у Wayback Machine.](рос.)
- Лев Македонов. Диктаторы сели за похищение детей (2012) [Архівовано 4 липня 2019 у Wayback Machine.](рос.)
- Андрей Сидорчик. Режим «черных полковников». История последней военной диктатуры в Европе (2017) [Архівовано 4 липня 2019 у Wayback Machine.](рос.)
- Роман Тиса. Українська ідеолоґія. Частина 2. Піночетофілія (2015) [Архівовано 26 червня 2019 у Wayback Machine.]
- Е. Трифонов. Палачи и жертвы «грязной войны» [Архівовано 4 липня 2019 у Wayback Machine.](рос.)
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.