Баталов Олексій Володимирович
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.
Баталов Олексій Володимирович | ||||
---|---|---|---|---|
рос. Алексей Владимирович Баталов | ||||
![]() | ||||
Народився | 20 листопада 1928 Володимир, Російська РФСР | |||
Помер | 15 червня 2017 (88 років) Москва, Росія | |||
Поховання | Преображенське кладовище | |||
Громадянство | ![]() ![]() | |||
Діяльність | актор, режисер, сценарист, педагог | |||
Alma mater | Школа-студія МХАТ (1950) | |||
Відомі учні | Karine Armenyantsd | |||
Заклад | Центральний академічний театр Російської арміїd, Московський художній театр, Ленфільм і Всеросійський державний інститут кінематографії | |||
Роки діяльності | 1944–2017 | |||
У шлюбі з | Gitana Leontenkod | |||
Батьки | Баталов Володимир Петровичd Ольшевська Ніна Антонівна | |||
Брати / сестри | Ардов Михайло Вікторовичd і Ардов Борис Вікторович | |||
IMDb | ID 0060692 | |||
Нагороди та премії | ||||
| ||||
![]() | ||||
![]() | ||||
Олексій Володимирович Баталов (рос. Баталов Алексей Владимирович; 20 листопада 1928 Владимир, Російська РФСР — 15 червня 2017, Москва, Росія) — радянський і російський актор театру і кіно, кінорежисер, сценарист і громадський діяч, педагог. Народний артист СРСР (1976). Герой Соціалістичної Праці (1989). Лауреат Державної премії СРСР (1981) і двох Державних премій Росії (1966, 2005). Найбільшу популярність здобув після виходу у світ фільмів «Справа Румянцева», «Летять журавлі» та «Москва сльозам не вірить».
Народився в сім'ї акторів. З п'яти років ріс у родині письменника Віктора Ардова. Мати — акторка Ніна Ольшевська. Батько — актор і режисер Володимир Баталов. Закінчив школу-студію МХАТ у 1950 році. З того ж року був актором Центрального театру Радянської Армії.
З 1956 — грає на сцені МХАТ, а з 1957 — актор і режисер кіностудії «Ленфільм». З 1975 — педагог ВДІКу. З 1979 — професор. З 2007 — президент Російської академії кінематографічних мистецтв «Ніка»
Багато років був секретарем правління Спілки кінематографістів СРСР, головою комісії ВЦРПС у преміях в галузі літератури, мистецтва та журналістики, а також працював у Комітеті захисту миру, Фонді світу, Асоціації «Родина».
Брав[коли?] активну участь у роботі Міжнародного фонду «Світ мистецтва».
Олексій Баталов обраний почесним президентом Паризького Кіноклубу «Жар-птиця», головою Оргкомітету щорічної премії російських ділових кіл «Кумир» за найкращі акторські роботи року, почесним членом Правління регіональної благодійної організації «Московська Асоціація сприяння і допомоги інвалідам з дитячим церебральним паралічем», членом Опікунської Ради Марфо-Маріїнського благодійного товариства (за його участю була відновлена Марфо-Маріїнська обитель).
Одружений на артистці цирку Гитані Леонтенко.[коли?]
Путініст і українофоб. 11 березня 2014 року підтримав позицію Володимира Путіна щодо Російської агресії в Криму, підписавши колективне звернення до російської громадськості «Діячі культури Росії — на підтримку позиції Президента по Україні та Криму»[2].
Помер 15 червня 2017 року в Москві, після тривалої важкої хвороби[3].
Прощальна церемонія відбулася 19 червня у Будинку кіно міста Москви, похований на Преображенському цвинтарі столиці Росії[4].
- 1944 — Зоя
- 1954 — Служу Радянському Союзу
- 1954 — Велика сім'я
- 1955 — Справа Румянцева
- 1955 — Михайло Ломоносов
- 1955 — Мати Київська кіностудія
- 1957 — Летять журавлі
- 1958 — Люба моя людина
- 1960 — Дама з собачкою
- 1961 — Дев'ять днів одного року
- 1963 — День щастя
- 1964 — Світло далекої зірки
- 1966 — Три товстуни
- 1966 — У місті С.
- 1967 — Сьомий супутник
- 1968 — Живий труп
- 1970 — Біг
- 1970 — Увага, черепаха!
- 1971 — Червоний дипломат
- 1973 — Повернення немає
- 1974 — Петро Мартинович і роки великого життя
- 1974 — Чисто англійське вбивство
- 1975 — Зірка привабливого щастя
- 1975 — Рікі-Тікі-Таві
- 1976 — Горіти, щоб світити
- 1978 — Пізня зустріч
- 1979 — Професія — кіноактор
- 1979 — Москва сльозам не вірить
- 1983 — Швидкість
- 1984 — Час відпочинку з суботи до понеділка
- 1986 — Парасолька для молодят
- 1986 — Досьє людини в «Мерседесі»
- 1990 — Похорон Сталіна
- 1991 — Полтергейст-90
- 1998 — Чехов і Ко
- 2005 — Далеко від Сансет-бульвару
- 2006 — Карнавальна ніч-2, або п'ятдесят років по тому
- ↑ Bibliothèque nationale de France BNF: платформа відкритих даних — 2011.
- ↑ Главком [Архівовано 27 квітня 2016 у Wayback Machine.](рос.)
- ↑ 24, Сегодня, Новости России, 15.06.2017
- ↑ ТАСС, 19.06.2017. Архів оригіналу за 22 червня 2017. Процитовано 19 червня 2017.
- Кваснецкая М. Г. Алексей Баталов. — М.: ВБПК, 1983 год.
- Олексій Баталов на сайті Енциклопедія вітчизняного кіно (рос.)
AdoroCinema · AllCinema · AllMovie · CineMagia · ČSFD · Danmarks Nationalfilmografi · Deutsche Synchronkartei · Douban · Elonet · Filmweb · Internet Movie Database · KINENOTE · KinoPoisk.ru · MusicBrainz · muziekweb.nl · MyMovies.it · Open Media Database · PORT.hu · The Movie Database · Шведська база даних фільмів · Europeana · Музей Джорджа Істмана | |
Генеалогія та некрополістика | |
Література та бібліографія | |
Словники та енциклопедії | |
Довідкові видання | |
Нормативний контроль | BIBSYS: 3051726 · BNF: 14653211q · CONOR.BG: 58784101 · FAST: 97135 · Freebase: /m/07m2m7 · GND: 122941608 · ISNI: 0000000110725484 · J9U: 987007301140505171 · LCCN: n82107849 · MAK: 9810546340505606 · NKC: ola2002152156 · NLI: 000148007 · NLP: a0000001182589 · NTA: 155630709 · NUKAT: n96215763 · RERO: 02-A013484984 · SNK: 159835 · SUDOC: 051635364 · VIAF: 79197551 · РНБ: 7770789 |
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.