Милан Младеновић
Милан Младеновић | |
---|---|
![]() Милан Младеновић, 1992. | |
Лични подаци | |
Датум рођења | 21. септембар 1958. |
Место рођења | Загреб, ФНР Југославија |
Датум смрти | 5. новембар 1994.36 год.) ( |
Место смрти | Београд, СР Југославија |
Музички рад | |
Активни период | 1977—1994. |
Жанр | Рок |
Инструмент | Гитара, вокал |
Остало | |
Повезани чланци | Екатарина Велика, Шарло акробата, Лимуново дрво |
Милан Младеновић (Загреб, 21. септембар 1958 — Београд, 5. новембар 1994) био је југословенски и српски рок музичар и антиратни активиста, који је најпознатији као певач и гитариста београдске рок групе Екатарина Велика.
Милан је један од најпознатијих и најутицајнијих рок извођача са простора бивше Југославије, истичући се својим талентом у свирању, компоновању и писању, харизмом, бритким умом, авангардом и поетском занесеношћу, уврстио је се у симболе југословенске музике, као и у урбану легенду Београда.
Биографија
[уреди | уреди извор]Детињство и младост
[уреди | уреди извор]Рођен је 21. септембра 1958. године у Загребу, од оца Спасе (родом из Крушевца, Србија), који је био војно лице, и мајке Данице Пухарић (из Макарске, Хрватска). У шестој години се са породицом преселио у Сарајево, где је живео наредних неколико година, о чему је рекао:
Сарајево је вероватно мрачно утицало на мене. Био сам страшно ратоборан, истинољубив, мали, оволицки, и стално сам се тукао са старијима од себе. Они су ме, наравно, млатили и тако сам ја долазио кући крвав, плачући, и то је трајало тих шест, седам година колико сам живео тамо... Био сам клинац са наочарима и носио танго-гитару испод мишке. Одлазио сам на часове код чувеног Гари Гаринче. Од њега сам научио неке акорде. После сам се преселио у Београд.[1]
Године 1970, породица Младеновић преселила се у Београд. Милан је похађао Једанаесту београдску гимназију у којој је крајем седамдесетих година, заједно са школским другом Драгомиром Михајловићем Гагијем и другом из краја Миланом Стефановићем — Микицом, основао свој први бенд — Лимуново дрво. Свирали су на гитаријадама у Жаркову и Железнику, у Блоку 45 (тзв. „Рок блок”), у Дому омладине, а одржали су и три самостална концерта у СКЦ-у и Студију М у Новом Саду. Познатије нумере Лимуновог дрвета биле су: „Да ли се сећате?”, „Седми круг”, „Око моје главе”, „Лимуново дрво”, „Не веруј”, „Преварен” и „Црни хлеб”. У то време Миланово друштво постало је активно укључено у нови правац музике познат као нови талас (енгл. new wave).[2]
Музичка каријера
[уреди | уреди извор]Након одласка неких чланова прве поставе бенда, Лимуново Дрво наставља у постави са Душаном Којићем- Којом и Иваном Вдовићем — Вдом, која је наступила свега једном, као предгрупа Панкртима[1] у СКЦ-у, 26. априла 1980. Изнервиран реакцијама из публике Гаги напушта бенд, а преостала тројица оснивају нови бенд — Шарло Акробата. Неколико песама групе („Нико као ја”, „Она се буди”, „Око моје главе” и „Мали човек”) објављено је у фебруару следеће године на култној компилацији „Пакет аранжман”, а 1981. године изашао је први и једини албум бенда — „Бистрији или тупљи човек бива кад…”, који се сматра једним од важнијих албума југословенског новог таласа.[2] Шарло Акробата се након тога распао услед несугласица између Милана и Које.[2]
Крајем 1981. године, Милан Младеновић са Драгомиром Михајловићем, другаром из бившег бенда Лимуново дрво, формира нови бенд Катарина II. Током 1982. новом бенду се прикључују клавијатуристкиња Маргита Стефановић Маги, a 1983. басиста Бојан Печар и бубњар Шарла акробате Иван Вдовић. У тој постави група 1984. године издаје албум „Катарина II” на којем се налазе чувене нумере „Аут”, „Јесен”, „Радостан дан”, „Треба да се чисти”, „Ја знам” и друге. Већину текстова на деби плочи радио је Милан Младеновић, текстове за песме „Врт” и „Платформе” потписао је Гаги, а музика је заједничка.[3] У том периоду, Гаги долази у сукоб са законом и по повратку из затвора сазнаје да више није члан групе.[3] Михајловић као носилац права на име Катарина II ускраћује групи право да се даље њиме користи, те бенд бира ново име — „Екатарина Велика”. У ЕКВ долази нови бубњар Иван Феце Фирчи из Луне, уместо Вда. Године 1985, излази истоимени албум „Екатарина Велика” који добија повољне критике те скреће пажњу на бенд. Албум из 1986, „С’ ветром уз лице”, лансира их на сам врх југословенске рок сцене, где са Младеновићем на челу остају све до 1994. године издајући серију успешних албума.
Током рада са Екатарином, Младеновић сарађује као продуцент на албумима бендова „Густаф и његови добри духови” (Густафи) и Фит. 1985. године се заједно са осталим члановима Екатарине појављује у филму Горана Марковића „Тајванска канаста”, а следеће године и у филму Милана Живковића „Црна Марија” где игра главну улогу и за који је написао нумеру „Bus Station”. Крајем осамдесетих пише музику за једну позоришну представу на којој још раде и Влатко Стефановски, Ђорђе Ерић (син Добрице Ерића), Зоран Петровић и други.
Антиратни ангажман
[уреди | уреди извор]![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/24/Grob_M._Mladenovi%C4%87a.jpg/220px-Grob_M._Mladenovi%C4%87a.jpg)
Почетком југословенских ратова, 1992. године, са члановима група Партибрејкерс и Електрични оргазам формира пројекат „Римтутитуки”, чија је музичка активност концентрисана на антиратну пропаганду. Њихов најпознатији сингл „Слушај 'вамо!”, с кључним рефреном „Мир, брате, мир”, издаје Б92, а промовисан је концертом на камиону који је кружио улицама Београда. ЕКВ, Партибрејкерс и Електрични оргазам септембра 1993. године свирају у Прагу и Берлину са загребачким саставом Вјештице у оквиру акције „Ко то тамо пјева”.[1]
Ратно стање се непосредно одразило и на стваралаштво Екатарине Велике, нарочито на последњим албумима Дум дум и Неко нас посматра.
У време опсаде Дубровника, Милан је позвао публику да минутом ћутања одају почаст бомбардованом Дубровнику и његовом становништву. Међутим, неки из гомиле су гласно негодовали, а чули су се чак и повици „ухапсите га”.[4] Када је требало да гостују Римтутитукијем у Бањалуци током рата, Милан је из протеста отказао наступ зато што је експлозивом срушена најстарија и најпознатија бањалучка џамија Ферхадија из 1579. године.[5]
Моја прва и највећа жеља би била да се пробудим и да установим да је 1990. година и да кажем: Ух, ал сам нешто ружно сањао![6]
Пут у Бразил
[уреди | уреди извор]У лето 1994. године Младеновић путује у Бразил, где са дугогодишњим пријатељем Митром Суботићем — Субом (алијас Rex Ilusivii) и неколико бразилских музичара снима албум „Angel’s Breath” („Дах анђела”). По Милановим речима, „то је нека врста психоделичног самба-рока с балканским утицајем”.[1] Милан затим одлази у Париз, где је режирао спот за песму „Црв”.[1] Спот за песму је објављен након Миланове смрти на основу његовог самосталног рада и рада његових пријатеља.
Болест и смрт
[уреди | уреди извор]У августу 1994. године, након наступа Екатарине Велике на фестивалу у Будви, Младеновић бива пребачен у болницу. Пре него што се плоча Angel’s Breath појавила, Милан Младеновић је умро од рака панкреаса 5. новембра 1994. у Београду.[7] Сахрањен је на Новом гробљу у Београду.
Дискографија
[уреди | уреди извор]Шарло акробата
[уреди | уреди извор]- „Пакет аранжман” Разни извођачи (Југотон, 1981.) — учешће
- „Бистрији или тупљи човек бива кад...” (Југотон, 1981.)
Катарина II
[уреди | уреди извор]- „Катарина II” 1984.
Екатарина Велика
[уреди | уреди извор]- „Екатарина Велика” 1985.
- „С’ ветром уз лице” 1986.
- „Љубав” 1987.
- „Само пар година за нас” 1989.
- „Дум дум” 1991.
- „Неко нас посматра” 1993.
Римтутитуки
[уреди | уреди извор]- „Слушај ’вамо” (Радио Б92, 1992.)
Angel's Breath
[уреди | уреди извор]- „Angel's Breath” (Imago Records, 1994.) — Милан Младеновић и Митар Суботић Суба
Наслеђе
[уреди | уреди извор]Три улице у главним градовима бивших југословенских република носе Младеновићево име. Наиме, једна улица у Земун пољу у Београду је 2004. године понела име Милана Младеновића, а почетком децембра 2007. године и у Забјелу, предграђу Подгорице, једној улици је дато његово име.[8] У октобру 2012. једна од улица у насељу Јакушевац у Новом Загребу понела је његово име[9]
Марта 2011. године, Либерално-демократска партија покренула је иницијативу да трг испред Дома омладине у Београду понесе име Милана Младеновића.[10] Иницијативу је за само 12 дана потписало 15.000 грађана[11], а 14. јуна исте године, Скупштина градске владе потврдила је ову одлуку[12] Према одлуци Скупштине Града од 14. јула 2011. плато испред Дома омладине у Београду носи име „Плато Милана Младеновића”, а плочу са његовим именом открио је последњи менаџер ЕКВ-а Душан Ерцеговац.[13]
Основана је Задужбина Милана Младеновића 2019. године.[14] Дана 5. новембра 2022. на улазу у зграду у којој је од 1973. до 1994. године становао, у Булевару Милутина Миланковића број 28 на Новом Београду, откривена је спомен плоча са Милановим ликом, уз стихове песме „Земља” групе ЕКВ.[15]
Види још
[уреди | уреди извор]Референце
[уреди | уреди извор]- ^ а б в г д Milan Mladenovic biografija (dobavljeno 2. фебруар 2009.)
- ^ а б в Milan Mladenović na last.fm (dobavljeno 2. фебруар 2009.)
- ^ а б Ekatarina Velika — istorija Архивирано на сајту Wayback Machine (8. април 2009) (dobavljeno 2. фебруар 2009.)
- ^ „Predubok trag pod levom miškom”. E-novine.com. Архивирано из оригинала 02. 12. 2013. г. Приступљено 1. 10. 2011.
- ^ Cane o Milanu Mladenoviću Архивирано на сајту Wayback Machine (25. октобар 2007), Приступљено 12. април 2013.
- ^ Интервју Милана Младеновића за емисију „Женске приче“ на 3К РТБ почетком 1990-их.
- ^ EKV, Ilustrovana YU rock enciklopedija: 1960—1997, Petar Janjatović. 1998. ISBN 978-86-83053-08-7.
- ^ Вест о именовању подгоричке улице Милановим именом Архивирано на сајту Wayback Machine (15. април 2008) , Приступљено 2. фебруар 2009.
- ^ Вођа рок групе ЕКВ добио улицу у Загребу Архивирано на сајту Wayback Machine (27. октобар 2012), Приступљено 12. април 2013.
- ^ „Веб сајт ЛДП-а: Трг Милана Младеновића у Београду. 18. март 2011”. Beograd.ldp.rs. Архивирано из оригинала 13. 12. 2012. г. Приступљено 1. 10. 2011.
- ^ „Б92: Подршка за Трг Милана Младеновића. 14. април 2011”. B92.net. 14. 4. 2011. Приступљено 1. 10. 2011.
- ^ „РТС:Трг песника. 14. јун 2011” (на језику: (језик: српски)). Rts.rs. 14. 6. 2011. Приступљено 1. 10. 2011.
- ^ „Kultura – Vesti – Otvoren „Plato Milana Mladenovića””. B92. 14. 07. 2011. Приступљено 1. 10. 2011.
- ^ Основана Задужбина Милана Младеновића (Б92, 8. април 2019)
- ^ „Откривена спомен-плоча посвећена Милану Младеновићу”. sputnikportal.rs. Приступљено 5. 11. 2022.
Литература
[уреди | уреди извор]Спољашње везе
[уреди | уреди извор]- Милан Младеновић на сајту IMDb (језик: енглески)
- Фотографије Милана Младеновића
- Миланов интервју из 1990. године
- Последњи Миланов интервју
- Koja o Milanu Mladenoviću
- Cane o Milanu Mladenoviću
- Милан Младеновић добио плато у Београду („Политика”, 12. мај 2011)
- Необјављена песма Милана Младеновића (Б92, 11. јануар 2016)
- Око магазин: Сто година „Ex ponta”, шездесет Милана Младеновића (РТС, 21. септембар 2018)
- Милан Младеновић добија спомен-обележје испред Дома омладине (РТС, 11. октобар 2018)
| |
Студијски албуми | |
Уживо албуми |
|
Сродне теме | |
Повезани чланци |
|
|
Међународне | |
---|---|
Државне | |
Уметничке | |
Остале |
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.