יעקב אחימאיר
![]() | |
יעקב אחימאיר, 2010 | |
לידה |
21 ביולי 1938 (בן 86) כ"ב בתמוז ה'תרצ"ח ![]() |
---|---|
מדינה |
![]() |
השכלה |
האוניברסיטה העברית בירושלים ![]() |
תקופת הפעילות | מ-1965 |
עיסוק | איש תקשורת |
מעסיק | השידור העברי של ה-BBC, רשות השידור, תאגיד השידור הישראלי |
בן או בת זוג |
אורה אחימאיר ![]() |
פרסים והוקרה |
|
קישורים חיצוניים | |
טוויטר | yakovahimeir |
![]() ![]() |
יעקב שלמה אחימאיר (נולד ב-21 ביולי 1938) הוא עיתונאי, פובליציסט ואיש טלוויזיה ורדיו ישראלי. חתן פרס ישראל בתקשורת לשנת ה'תשע"ב (2012).
ביוגרפיה
[עריכת קוד מקור | עריכה]אחימאיר נולד ברמת גן בשנת 1938. בנם של סוניה ואב"א אחימאיר. אביו היה מראשי ברית הבריונים, הזרם הימני-רדיקלי בתנועה הרוויזיוניסטית.
נקרא יעקב שלמה על שמם של לוחם האצ"ל יעקב רז ועולה הגרדום שלמה בן יוסף[1].
אחימאיר גדל בירושלים, וסיים את לימודיו בגימנסיית "דביר". את שירותו בצה"ל עשה בחיל השריון. לאחר מכן, למד היסטוריה כללית ומדע המדינה באוניברסיטה העברית.
את דרכו בעיתונות החל ככתב "חרות לנוער". בשנות השישים שהה בלונדון[2], שם שימש כשדר בשידור העברי של הבי בי סי, אשר כלל שידור יומי קצר בשפה העברית ששודר לישראל בגלים קצרים.
מראשית שנות השבעים, היה יעקב אחימאיר שדר בקול ישראל ובערוץ הראשון. הוא הגיש את התוכנית "היום הזה"[3], עבד כמראיין ומנחה ב"מוקד"[4], שימש כעורך ומגיש ב"יומן"[5], ככתב מדיני וככתב בוושינגטון. בעשרות שנות עבודתו, סיקר יעקב אחימאיר חלק ניכר מן האירועים המדיניים בישראל. בין היתר, היה ליד כבש המטוס שהביא לארץ את נשיא מצרים אנואר סאדאת ב-19 בנובמבר 1977 וסיקר את ההתנתקות מגוש קטיף באוגוסט 2005.
בראשית שנות ה-80 היה כתב הטלוויזיה בכנסת ובשנת 1986 נתמנה לעורך "מבט"[6]. בחירתו הגיעה לאחר שמלשכת ראש הממשלה שמעון פרס, ביקשו שלא למנותו לתפקיד מאחר שאחיו היה יועץ התקשורת של יצחק שמיר[7].
במהלך שנות ה-90, הנחה אחימאיר מספר תוכניות אקטואליה, בהן "פוליטיקה" ו"פופוליטיקה". כמו כן, הוא נמנה בין מגישי התוכנית "יש עם מי לדבר" בגלי צה"ל, עד אשר הופסק שידורה.
גם לאחר סגירת רשות השידור והקמת תאגיד השידור הישראלי, המשיך אחימאיר לערוך ולהגיש את התוכנית "רואים עולם", בערוץ "כאן 11", אותה הגיש בימי הערוץ הראשון. המשדר האחרון של "רואים עולם" שודר ב-1 בפברואר 2020 ולאחריו אחימאיר פרש לגמלאות[8]. עד אז, הגיש אחימאיר לעיתים גם את התוכנית "הבוקר הזה" בכאן ב'. הוא גם פרסם מאמרים במדור הדעות בעיתון "מעריב", וכיום, ב"ישראל היום".
ביוני 2020 החל לשמש כפרשן בחדשות הבוקר, באוקטובר 2021 פוטר.
לאחר פיטוריו החל לשמש כפרשן בתוכנית שש - אמנון לוי.
החל מ-2022 הוא משמש כפרזנטור של חברת דינמיקה סלולר.
בשנת 2024 יצא לאור ספרו הראשון, עד כאן - אוטוביוגרפיה בצילו של אב"א, בהוצאת סלע מאיר. הספר הוא אוטוביוגרפיה של אחימאיר, ומספר את סיפור חייו בצילו של אביו.
אחימאיר הוא עמית-בכיר במרכז לתקשורת בינלאומית באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת תשפ"ד מונה ליו"ר ועדת פרס ישראל בקטגוריית התקשורת לשנה זו, ובמרץ 2024 התפטר מתפקיד זה, בנימוק שעבודת הוועדה הפכה למיותרת בעקבות החלטת שר החינוך, יואב קיש, שלא להעניק את הפרס בקטגוריה זו ובקטגוריות נוספות.[9]
נשוי לסופרת וחוקרת הספרות אורה אחימאיר, ואב לבן ובת. אחיו הוא חבר הכנסת לשעבר יוסף אחימאיר. בנוסף יש לו אחות למחצה, זאבה, מנישואיו הראשונים של אביו.
פרסים בהם זכה
[עריכת קוד מקור | עריכה]- פרס ישראל בתקשורת לשנת ה'תשע"ב. מנימוקי זכייתו בפרס: ”יעקב אחימאיר מעמודי התווך של השידור הציבורי מזה כחמישה עשורים. נמנה עם מייסדי הטלוויזיה בישראל. עיתונאי במובן הקלאסי. עשה שורה של תפקידים: כתב, עורך, מגיש, שליח בחו"ל, פרשן, פובליציסט ודוקומנטר. אחימאיר הקפיד בעבודתו על הפרדה מוחלטת בין דעות ועובדות. סגנונו העיתונאי נטול פניות, אמין, מעמיק ורחב אופקים. סגנון זה שימש השראה ומופת לדורות של עיתונאים”.
- פרס סוקולוב לעיתונות האלקטרונית לשנת 2005, "על מפעל חיים ועבודתו היסודית והאחראית בסיקור מכלול נושאים בחברה הישראלית ובעולם"
- הפרס לביקורת התקשורת מטעם האגודה לזכות הציבור לדעת
- פרס ירושלים לתקשורת הגונה לשנת ה'תש"ף (2020), "בהיותו המצפן של השידור הציבורי ביושר ואמת ובקור רוח"[10]
- פרס כנס העיתונות באילת, על מפעל חיים בשנת 2010
- פרס סמולר, מטעם ארגון הג'וינט, על סיקור נושאים יהודיים ב"רואים עולם"
- 1988 – פרס זיו לעיתונות טלוויזיה מטעם צדק-מדות-מוסר.[11]
לקריאה נוספת
[עריכת קוד מקור | עריכה]קישורים חיצוניים
[עריכת קוד מקור | עריכה]יעקב אחימאיר, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
- יעקב אחימאיר, באתר פרס ישראל
- נורית ברצקי, שטח פרטי - יעקב אחימאיר, מעריב, 26 ביולי 1985
- חיים אתגר, "אני לא חברותי ולא מתנצל", באתר מאקו, 1 במרץ 2012
- שרי מקובר-בליקוב, יעקב אחימאיר לא מרוצה מהתקשורת, באתר nrg, 9 במרץ 2012
- יורם יובל, שיחת נפש עם יעקב אחימאיר, הטלוויזיה החינוכית
- גלעד צוויק, יעקב אחימאיר: "התקשורת שונאת את נתניהו, לא זוכר יחס כזה לראש ממשלה", באתר מידה, 20 בספטמבר 2017
ליאת רגב משוחחת עם יעקב אחימאיר בתוכנית "70 פנים", בערוץ YouTube של כאן 11, 2018
שגיאות פרמטריות בתבנית:יוטיוב
'סוג: בריאיון לאורי לוי ושרון וכסלר לרגל יום הולדתו השמונים, כולל קטעי ארכיון רבים, מבט לאחור בערוץ כאן 11, 26 ביולי 2018,' אינו ערך חוקייעקב אחימאיר, בריאיון לאורי לוי ושרון וכסלר לרגל יום הולדתו השמונים, כולל קטעי ארכיון רבים, מבט לאחור בערוץ כאן 11, 26 ביולי 2018, באתר יוטיוב
- פגישה עם רוני קובן עונה 3, באתר YouTube, 5 בינואר 2020
מיכאל טוכפלד, "התקשורת נטועה בשמאל ונוטה להתעלם מהציבור בצד האחר", בעיתון מקור ראשון, 12 בינואר 2020
עידו דוד כהן, יעקב אחימאיר: "אם חלילה ינסו לפגוע בעיתון 'הארץ' אהיה בין המפגינים", באתר הארץ, 13 בדצמבר 2022
- טליה לוין, מעריב, "לנתניהו יש את כל הכישורים להיות מנהיג חשוב, הוא החמצה גדולה", באתר וואלה, 25 במרץ 2024
- אסף משניות, מבט אחר, באתר ערוץ 7, 28 במרץ 2024
ממאמריו:
- תחושת אשמה מובנת, מעריב, 25 במרץ 1987
- שרון חוזר לאספסת, מעריב, 22 בנובמבר 1987
ארץ נהדרת, אותי זה לא מצחיק, באתר הארץ, 3 במרץ 2014
הערות שוליים
[עריכת קוד מקור | עריכה]- ^ אביש"י, רשימות אנטי־מא, המשקיף, 11 באפריל 1940;
הבן: יעקב אחימאיר, באתר ארכיון אבא אחימאיר - ^ הגיע הזמן להציג בעיות כהוויתן, מעריב, 20 בפברואר 1967
- ^ נחום ברנע, עלייתו ונפילתו של היום הזה, דבר, 17 באפריל 1970
- ^ הטלוויזיה הכללית, מעריב, 17 בדצמבר 1970
7 ימים על המסך הקטן, מעריב, 28 בינואר 1971
7 ימים על המסך הקטן, מעריב, 1 באפריל 1971
דליה רביקוביץ, אדם קרוב אצל עצמו, מעריב, 13 באוגוסט 1979
צבי לביא, מילים ריקות, מעריב, 3 באוקטובר 1985 - ^ צבי לביא, מעמד של אדונים?, מעריב, 5 בינואר 1971
- ^ אריה בנדר, יעקב אחימאיר נבחר פה אחד לעורך מבט, מעריב, 15 בספטמבר 1986
שרוף על תל אביב, מעריב, 19 באוקטובר 1986 - ^ אילנה באום, בטלוויזיה מוחים על פסילתו של אחימאיר, מעריב, 12 באוגוסט 1986
- ^ צפו: יעקב אחימאיר נפרד אחרי 50 שנות שידור, באתר "סרוגים", 1 בפברואר 2020
- ^ תמר טרבלסי חדד, יו"ר ועדת פרס ישראל לתקשורת, יעקב אחימאיר, התפטר: "מיותרת בגלל החלטת קיש", באתר ynet, 6 במרץ 2024
- ^ "פרס ירושלים" יוענק ליעקב אחימאיר, באתר ערוץ 7, 6 בפברואר 2020
- ^ יאיר לפיד, להבליט את הצד החיובי של המציאות, מעריב, 8 ביוני 1988
- ^
מורן שריר, הספר נועד לתבוע את עלבונו של אביו של המחבר, באתר הארץ, 16 באפריל 2024
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.