אניו מוריקונה
![]() | |
לידה |
10 בנובמבר 1928 רומא, ממלכת איטליה ![]() |
---|---|
פטירה |
6 ביולי 2020 (בגיל 91) רומא, איטליה ![]() |
שם במה |
Dan Savio ![]() |
מקום קבורה |
Cimitero Laurentino ![]() |
מוקד פעילות |
רומא ![]() |
תקופת הפעילות | 1946–2020 (כ־74 שנים) |
מקום לימודים |
האקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ![]() |
סוגה |
פסקול סרטים ![]() |
שפה מועדפת |
איטלקית ![]() |
כלי נגינה |
פסנתר, חצוצרה ![]() |
חברת תקליטים |
וירג'ין רקורדס ![]() |
בן או בת זוג |
מריה טרוויה ![]() |
צאצאים |
אנדריאה מוריקונה, ג'ובאני מוריקונה ![]() |
מספר צאצאים |
4 ![]() |
פרסים והוקרה |
|
www | |
פרופיל ב-IMDb | |
חתימה |
![]() |
![]() ![]() |
אניו מוריקונה (באיטלקית: Ennio Morricone; 10 בנובמבר 1928 – 6 ביולי 2020[1]) היה מלחין ומנצח איטלקי, במהלך הקריירה שלו הלחין מוזיקה ליותר מ-400 פסקולים ויותר ממאה יצירות קלאסיות. זכה בפרס אוסקר לשם כבוד (2006) על מפעל חיים, ובפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר (2015), מתוך שש מועמדויות. הוא זכה בשלושה פרסי גראמי, שלושה פרסי גלובוס הזהב, שישה פרסים של האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה, שני פרסים של האקדמיה האירופית לקולנוע, פרס אריה הזהב ופרס פולאר למוזיקה. 70 מהסרטים שיצר להם פסקול זכו בפרסים.
היצירות המוכרות שלו כוללות את: "האקסטזה של זהב", "Se telefonando", "איש עם מפוחית", "הנה לך", "Chi Mai", "האבוב של גבריאל" ו-"E Più Ti Penso". הוא השפיע על אמנים רבים כולל הנס צימר, דיינג'ר מאוס, דייר סטרייטס, מיוז, מטליקה, שדות הנפילים ורדיוהד.
ביוגרפיה
[עריכת קוד מקור | עריכה]נולד ברומא לליברה רידולפי ולמריו מוריקונה, במשפחה בת חמישה ילדים. לאמו הייתה חנות בדים קטנה ואביו עבד כנגן חצוצרה בהרכבים שונים. אביו לימד אותו לקרוא תווים ולנגן במספר כלים. הוא החל בלימודי נגינה בחצוצרה באקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה וסיים אותם בהצלחה ב-1946.
עבודתו המוזיקלית
[עריכת קוד מקור | עריכה]מוריקונה התפרסם בעיקר בשל פסקולים שכתב לסרטים. הוא כתב מוזיקה ליותר מ-500 סרטים וסדרות טלוויזיה, בהם כ-30 מערבונים. מוריקונה זכה בתהילת עולם על המנגינה שהלחין לסרט "הטוב, הרע והמכוער" בבימויו של סרג'ו לאונה (1966). בשנים שלאחר מכן הוא זכור בשל המוזיקה שהלחין לסרט "המיסיון" (שם הסרט תורגם בשעתו לעברית כ"המשימה") משנת 1986 בכיכובם של רוברט דה נירו וליאם ניסן, כשהמנגינה הבולטת ביותר היא "האבוב של גבריאל", שזכה לגרסאות כיסוי ווקאליות ואינסטרומנטליות רבות. "ימים ברקיע" בבימויו של טרנס מאליק, "זאב" בבימויו של מייק ניקולס, "הבלתי משוחדים" בבימויו של בריאן דה פלמה, "סינמה פרדיסו" בבימויו של ג'וזפה טורנאטורה ו"הדבר" בבימויו של ג'ון קרפנטר. הבמאי קוונטין טרנטינו נוהג לשלב מנגינות של מוריקונה בחלק מסרטיו, אם כי המנגינות נלקחו מפסקולים קודמים ולא נכתבו במיוחד לסרטיו. ברם, עבור סרטו השמיני של טרנטינו, "שמונת השנואים" (2015), הלחין מוריקונה את הפסקול.
פרסים
[עריכת קוד מקור | עריכה]ב-2007 קיבל פרס אוסקר לשם כבוד על תרומתו למוזיקה בקולנוע. הוא היה המלחין השני בהיסטוריה של טקסי האוסקר שקיבל פרס על מפעל חיים. ב-2016 קיבל פרס אוסקר נוסף, על הפסקול שהלחין לסרטו של טרנטינו, "שמונת השנואים" ובכך היה לזוכה המבוגר ביותר שזכה בפרס אוסקר.
חיים אישיים
[עריכת קוד מקור | עריכה]באוקטובר 1956 נישא למרי טרוויה, אותה פגש ב-1950. לשניים נולדו שלושה בנים ובת. רעייתו כתבה מילים למספר פסקולים שהלחין. בנו אנדראה גם הוא מלחין ומנצח. בנו ג'ובאני הוא קולנוען המתגורר בניו יורק.
אניו מוריקונה נפטר ב-6 ביולי 2020.
הנצחה
[עריכת קוד מקור | עריכה]בשנת 2021 יצא הסרט הדוקו "אניו" בביומו ג'וזפה טורנאטורה (במאי הסרט סינמה פריסו), שעוסק בדמותו והשפעתו של אניו מוריקנה.
פסקולים שכתב לסרטים
[עריכת קוד מקור | עריכה]מוריקונה מכר יותר מ-70 מיליון תקליטים ברחבי העולם במהלך הקריירה שלו שנפרשה על פני שבעה עשורים. בשנת 1971 קיבל את תקליט הזהב הראשון שלו (דיסקו ד'אורו) עבור מכירת 1,000,000 תקליטים באיטליה ו"טארגה ד'אורו" עבור מכירות עולמיות של 22 מיליון.
- בעבור חופן דולרים (1964)
- סלאלום (1965)
- הטוב, הרע והמכוער (1966)
- ציפורי טרף, ציפורי שיר (1966)
- הקרב על אלג'יר (1966)
- הצלפים (1967)
- היו זמנים במערב (1968)
- תיאורמה (1968)
- קוראים לי אף אחד (1973)
- משה (מיני-סדרה) (1974)
- סאלו או 120 ימי סדום (1975)
- 1900 (1976)
- ימים ברקיע (1978)
- המקצוען (1981)
- היצור (1982)
- כלב לבן (1982)
- היו זמנים באמריקה (1984)
- המיסיון (1986)
- הבלתי משוחדים (1987)
- פרנטיק (1988)
- סינמה פרדיסו (1989)
- קשור אותי! אהוב אותי! (1990)
- המלט (1990)
- באגסי (1991)
- עיר של אושר (1992)
- שיקוי אהבה מס' 9 (1992)
- בקו האש (1993)
- זאב (1994)
- לוליטה (1997)
- עיר אפלה (1998)
- מלנה (2000)
- 72 מטרים (2004)
- לרדת מהפסים (2005)
- ללא גורל (2005)
- ג'אנגו ללא מעצורים (2012)
- שמונת השנואים (2015)
קישורים חיצוניים
[עריכת קוד מקור | עריכה]אתר האינטרנט הרשמי של אניו מוריקונה (באנגלית ובאיטלקית)
אניו מוריקונה, ברשת החברתית פייסבוק
אניו מוריקונה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
אניו מוריקונה, ברשת החברתית אינסטגרם
אניו מוריקונה, סרטונים בערוץ היוטיוב
אניו מוריקונה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
- אניו מוריקונה, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
אניו מוריקונה, באתר AllMovie (באנגלית)
אניו מוריקונה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
- אניו מוריקונה, באתר Box Office Mojo (באנגלית)
- אניו מוריקונה, באתר Metacritic (באנגלית)
אניו מוריקונה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אניו מוריקונה, באתר אפל מיוזיק (באנגלית)
אניו מוריקונה, באתר ספוטיפיי
אניו מוריקונה, באתר Last.fm (באנגלית)
- אניו מוריקונה, באתר קומפוניסטן דר גגנווארט
אניו מוריקונה, באתר AllMusic (באנגלית)
אניו מוריקונה, באתר MusicBrainz (באנגלית)
אניו מוריקונה, באתר Discogs (באנגלית)
אניו מוריקונה, באתר Songkick (באנגלית)
- אניו מוריקונה, באתר Genius
- אניו מוריקונה, באתר DNCI
אניו מוריקונה, באתר בילבורד (באנגלית)
- בן שלו, הצלילים המכאיבים, המוזרים, הנצחיים של אניו מוריקונה, באתר הארץ, 23 בפברואר 2007
- טליה אלון, אניו מוריקונה (2020-1928): הרהורים על מוזיקה וקולנוע, באתר "דיומא", 14 ביולי 2020
- יעל שוב, רקוויאם לפסקול: הספד מוזיקלי למלחין האגדי אניו מוריקונה, באתר Time Out תל אביב, 6 ביולי 2020
- אניו מוריקונה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
הערות שוליים
[עריכת קוד מקור | עריכה]- ^ מלחין הסרטים וזוכה האוסקר אניו מוריקונה הלך לעולמו בגיל 91, באתר וואלה, 6 ביולי 2020
סרטי סרג'ו לאונה | ||
---|---|---|
סרטים | הענק מרודוס (1961) • בעבור חופן דולרים (1964) • הצלפים (1965) • הטוב, הרע והמכוער (1966) • היו זמנים במערב (1969) • בעבור חופן דינמיט (1971) • היו זמנים באמריקה (1984) | |
שותפים בולטים | אניו מוריקונה • קלינט איסטווד |
פרס אוסקר לשם כבוד | ||
---|---|---|
1928–1950 | האחים וורנר / צ'ארלי צ'פלין (1928) • וולט דיסני (1932) • שירלי טמפל (1934) • ד. וו. גריפית' (1935) • סדרת הסרטים March of Time / הווארד גרין והרולד רוסון (1936) • אדגר ברגן / הווארד גרין / המוזיאון לאמנות מודרנית / מאק סנט (1937) • ארתור בול / וולט דיסני / דינה דורבין ומיקי רוני / גורדון ג'נינגס, יאן דומלה, דברו ג'נינגס, אירמין רוברטס, ארט סמית', פרסיוט אדוארט, לויאל גריגס, לורן ריידר, הארי מילס, לואיס מסנקופ, וולטר אוברסט / אוליבר מארש ואלן דייבי / הארי וורנר (1938) • דאגלס פיירבנקס / ג'ודי גרלנד / ויליאם קמרון מנזיס / הקרן לקולנוע וטלוויזיה (ז'אן הרשולט, ראלף מורגן, ראלף בלוק, קונרד נגל)/ חברת טכניקולור (1939) • בוב הופ / ניית'ן לוינסון (1940) • וולט דיסני, ויליאם גארטי, ג'ון נ. א. הוקינס וחברת RCA / לאופולד סטוקובסקי ושותפיו / ריי סקוט / משרד המודיעין הבריטי (1941) • שארל בואייה / נואל קאוורד / מטרו גולדווין מאייר (1942) • ג'ורג' פאל (1943) • בוב הופ / מרגרט אובראיין (1944) • אולפני רפבליק ודניאל בלומברג / וולטר וגנר / הבית בו אני גר / פגי אן גארנר (1945) • הרולד ראסל / לורנס אוליבייה / ארנסט לוביטש / קלוד ג'רמן ג'וניור (1946) • ג'יימס באסקט / תומאס ארמט / ויליאם ניקולס זליג / אלברט סמית' / ג'ורג' קירק ספור / מצחצחי הנעליים (1947) • וולטר וגנר / הסרט Monsieur Vincent / סיד גראומן / אדולף צוקור (1948) • ז'אן הרשולט / פרד אסטר / ססיל ב. דה-מיל / גונבי האופניים (1949) • לואי ב. מאייר / ג'ורג' מרפי / הסרט Le mura di Malapaga (1950) | |
1951–1975 | ג'ין קלי / רשומון (1951) • מריאן קופר / בוב הופ / הרולד לויד / ג'ורג' מיצ'ל / ג'וזף שנק (1952) • אולפני המאה ה-20 / חברת Bell & Howell / ג'וזף ברין / פיט סמית' (1953) • חברת Bausch & Lomb / דני קיי / קמפ ניבר / גרטה גרבו / ג'ון וייטלי / וינסנט וינטר / הסרט Jigokumon (1954) • הסרט Miyamoto Musashi (1955) • אדי קנטור (1956) • איגוד מהנדסי הקולנוע והטלוויזיה / ברונקו בילי אנדרסון / צ'ארלס בראקט / בי. בי. קהן (1957) • מוריס שבלייה (1958) • באסטר קיטון / לי דה פורסט (1959) • גרי קופר / סטן לורל / היילי מילס (1960) • ויליאם הנדריקס / פרד מטזלר / ג'רום רובינס (1961) • ויליאם טאטל (1964) • בוב הופ (1965) • יאקימה קאנוט / פרנק פרימן (1966) • ארתור פריד (1967) • ג'ון צ'יימברס / אונה וייט (1968) • קרי גרנט (1969) • ליליאן גיש / אורסון ולס (1970) • צ'ארלי צ'פלין (1971) • צ'ארלס בורן / אדוארד ג'י רובינסון (1972) • הנרי לנגוליס / גראוצ'ו מרקס (1973) • הווארד הוקס / ז'אן רנואר (1974) • מרי פיקפורד (1975) | |
1976–2000 | מרגרט בות' (1977) • וולטר לאנץ / לורנס אוליבייה / קינג וידור / המוזיאון לאמנות מודרנית (1978) • האל אליאס / אלק גינס (1979) • הנרי פונדה (1980) • ברברה סטנוויק (1981) • מיקי רוני (1982) • האל רוץ' (1983)צ• ג'יימס סטיוארט / הקרן הלאומית לאמנויות (1984) • פול ניומן / אלכס נורת' (1985) • ראלף בלאמי (1986) • חברת קודאק / הועד הלאומי לסרטים בקנדה (1988) • אקירה קורוסאווה (1989) • סופיה לורן / מירנה לוי (1990) • סטיאג'יט ריי (1991) • פדריקו פליני (1992) • דברה קר (1993) • מיכלאנג'לו אנטוניוני (1994) • קירק דאגלס / צ'אק ג'ונס (1995) • מייקל קיד (1996) • סטנלי דונן (1997) • איליה קאזאן (1998) • אנדז'יי ויידה (1999) • ג'ק קארדיף / ארנסט להמן (2000) | |
2001–הווה | סידני פואטייה / רוברט רדפורד (2001) • פיטר או'טול (2002) • בלייק אדוארדס (2003) • סידני לומט (2004) • רוברט אלטמן (2005) • אניו מוריקונה (2006) • רוברט בויל (2007) • לורן באקול / רוג'ר קורמן / גורדון וויליס (2009) • קווין בראונלו / ז'אן-לוק גודאר / אלי וולך (2010) • ג'יימס ארל ג'ונס / דיק סמית' (2011) • ד. א. פניבייקר / האל נידהם / ג'ורג' סטיבנס ג'וניור (2012) • אנג'לה לאנסברי / סטיב מרטין / פיירו טוסי (2013) • ז'אן-קלוד קרייר / הייאו מיאזאקי / מורין או'הרה (2014) • ספייק לי / ג'ינה רולנדס (2015) • ג'קי צ'אן / לין סטלמאסטר / אן וי. קואטס / פרדריק ווייזמן (2016) • צ'ארלס ברנט / אוון רויזמן / דונלד סאת'רלנד / אנייס ורדה (2017) • מרווין לוי / לאלו שיפרין / סיסלי טייסון (2018) • דייוויד לינץ' / וס סטודי / לינה ורטמילר (2019) • סמואל ל. ג'קסון / איליין מאי / ליב אולמן (2021) • אוזאן פלסי / דיאן וורן / פיטר ויר (2022) • אנג'לה באסט / מל ברוקס / קרול ליטלטון (2023) |
זוכי פרס באפט"א למוזיקה הטובה ביותר בסרט | |
---|---|
|
פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לפסקול הטוב ביותר | |
---|---|
|
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.