První vláda Ramsaye MacDonalda
První vláda Ramsaye MacDonalda | |
---|---|
![]() premiér Ramsay MacDonald | |
Předseda | Ramsay MacDonald |
Počet členů | 20 (kabinet) 58 (celá vláda) |
Politické subjekty | Labouristická strana |
Dolní sněmovna | 191/615
|
Jmenována | Jiřím V. |
Datum jmenování | 22. ledna 1924 |
Vyslovení nedůvěry | A 364, N 198, Z 0 / 562 | 4. listopadu 1924
Konec v úřadu | 4. listopadu 1924 |
Opozice | Konzervativní strana |
Posloupnost vlád | |
Baldwin II. > | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
První vláda Ramsaye MacDonalda vládnoucí roku 1924 byla první labouristickou vládou Spojeného království. Protože neměla většinu v Dolní sněmovně, byla závislá na podpoře opozičních stran. Postupně se neprávem stala terčem obav z komunismu a po devíti měsících v úřadu jí byla vyslovena nedůvěra.
Politika
[editovat | editovat zdroj]Vytvoření vlády
[editovat | editovat zdroj]![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4c/House_of_Commons_1923.svg/220px-House_of_Commons_1923.svg.png)
Po všeobecných volbách v prosinci 1923 byla Dolní sněmovna rozdělená na tři podobně silné části. Protože konzervativní vláda Stanleyho Baldwina v lednu nezískala důvěru, přicházely v úvahu dva scénáře; buď koalice Konzervativní a Liberální strany, nebo historicky první vláda Labouristické strany. Lídr liberálů Herbert Henry Asquith i konzervativců Stanley Baldwin ale nakonec labouristický kabinet připustili s očekáváním, že se ukáže neschopným a tím stmelí jejich vlastní strany. Liberálové navíc počítali s tím, že budou kontrolovat vládu de facto.[1]
22. ledna 1924 byl proto vůdce Labouristické strany Ramsay MacDonald jmenován ministerským předsedou. Nástup do vlády zaskočil i samotné labouristy; v Buckinghamském paláci nakrátko zavládlo napětí, král Jiří V. si ale postupně začal s MacDonaldem rozumět. Vláda žádnou revoluci nechystala, premiér i kancléř pokladu Philip Snowden věřili v pozvolné tempo změn; osm z dvaceti členů vlády pocházelo z vyšší nebo vyšší střední třídy.[2]
Domácí politika
[editovat | editovat zdroj]Nejdůležitější počin vlády v domácí politice byl zákon o bydlení, který zavedl subvence místním úřadům, aby byly postaveny levné byty pro málo placené dělníky.[3] Byl také ustanoven školský výbor, který později zavedl nové základy středoškolského vzdělání. Labouristé odkázali dalším vládám dva principy; že stát má povinnost zajistit občanům důstojné bydlení a že na středoškolské vzdělání mají nárok všechny děti bez rozdílu.[4]
Zahraniční politika
[editovat | editovat zdroj]Labouristická diplomacie se ve výsledku příliš nelišila od předchozích vlád. MacDonald ve zprávě pro Dolní sněmovnu uvedl, že se bude kabinetní politika zakládat na demokracii, otevřené politice a lidských právech; vyjednávací síla ministerstva zahraničí bude vycházet nikoli z vojenské síly, ale z odůvodněné politiky. Oněch devět měsíců MacDonaldovy zahraniční politky je hodnoceno víceméně kladně.[1]
Vláda se podílela na přijetí Ženevského protokolu o odzbrojení a mezinárodní bezpečnosti; anulací dluhu Irského svobodného státu byla též zažehnána hrozba násilí v Irsku. Kabinet také de iure uznal Sovětský svaz, což ovšem vedlo k jeho pádu.[5]
Pád vlády
[editovat | editovat zdroj]Právě uznání SSSR bylo sice politicky výhodným krokem, vyprovokovalo ale útoky ze strany konzervativců a liberálů. Vláda, dosud držená zejména Liberální stranou, začala ztrácet i její podporu; dílem také kvůli malému vlivu Asquitha na kabinetní politiku.[6] Kampaň proti labouristům, mnohdy užívající špinavé metody, postupovala, a to navzdory faktu, že MacDonald veškeré projevy bolševismu ve své straně tvrdě potlačoval. Události nakonec vedly v listopadu k vyslovení nedůvěry vládě poměrem 364:198. Pár dní poté byl zveřejněn tzv. Zinovjevův dopis, údajně dokazující, že labouristé chystají komunistickou revoluci. Ve skutečnosti se jednalo o podvrh. V následujících všeobecných volbách byla Labouristická strana poražena, když získala jenom 151 poslanců.[1]
Legitimita vlády
[editovat | editovat zdroj]Vládní strana | Hlasy ve volbách | % zisk | Mandáty v Dolní sněmovně | Křesla v kabinetu | Vůdce strany |
---|---|---|---|---|---|
Labouristická strana | 4 267 831 | 30,7 % | 191/615
|
20 | Ramsay MacDonald |
Seznam členů kabinetu
[editovat | editovat zdroj]Úřad | Člen kabinetu | Strana | Nástup do úřadu | Odchod z úřadu |
---|---|---|---|---|
Premiér a ministr zahraničí | Ramsay MacDonald | Labouristická strana | 22. ledna 1924 | 4. listopadu 1924 |
Lord kancléř | Lord Haldane | Labouristická strana | 22. ledna 1924 | 4. listopadu 1924 |
Lord prezident Státní rady | Lord Parmoor | Labouristická strana | 22. ledna 1924 | 4. listopadu 1924 |
Lord strážce pečeti | John Robert Clynes | Labouristická strana | 22. ledna 1924 | 4. listopadu 1924 |
Kancléř státní pokladny[p 1] | Philip Snowden | Labouristická strana | 22. ledna 1924 | 4. listopadu 1924 |
Ministr vnitra | Arthur Henderson | Labouristická strana | 22. ledna 1924 | 4. listopadu 1924 |
Ministr kolonií | James Henry Thomas | Labouristická strana | 22. ledna 1924 | 4. listopadu 1924 |
Ministr války | Stephen Walsh | Labouristická strana | 22. ledna 1924 | 4. listopadu 1924 |
Ministr pro Indii | Sir Sidney Olivier | Labouristická strana | 22. ledna 1924 | 4. listopadu 1924 |
Ministr pro Skotsko | William Adamson | Labouristická strana | 22. ledna 1924 | 4. listopadu 1924 |
Ministr letectva | Lord Thomson | Labouristická strana | 22. ledna 1924 | 4. listopadu 1924 |
První lord admirality | Lord Chelmsford | Labouristická strana | 22. ledna 1924 | 4. listopadu 1924 |
Kancléř vévodství lancasterského | Josiah Wedgwood | Labouristická strana | 22. ledna 1924 | 4. listopadu 1924 |
Prezident Úřadu pro obchod[p 2] | Sidney Webb | Labouristická strana | 22. ledna 1924 | 4. listopadu 1924 |
Ministr zemědělství | Noel Buxton | Labouristická strana | 22. ledna 1924 | 4. listopadu 1924 |
Prezident úřadu pro obchod | Charles Trevelyan | Labouristická strana | 22. ledna 1924 | 4. listopadu 1924 |
Generální poštmistr | Vernon Hartshorn | Labouristická strana | 22. ledna 1924 | 4. listopadu 1924 |
První komisař veřejných prací | Fred Jowett | Labouristická strana | 22. ledna 1924 | 4. listopadu 1924 |
Ministr práce | Thomas Shaw | Labouristická strana | 22. ledna 1924 | 4. listopadu 1924 |
Ministr zdravotnictví | John Wheatley | Labouristická strana | 22. ledna 1924 | 4. listopadu 1924 |
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Poznámky
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ a b c BENNETT, Gill. What’s the context? 22 January 1924: Britain’s first Labour government takes office [online]. GOV.UK, 2014-01-22 [cit. 2020-10-29]. (History of government). Dostupné online. (v angličtině)
- ↑ WASSON, Ellis. Dějiny moderní Británie od roku 1714 po dnešek. Londýn: Blackwell Publishing Limited, 2010. ISBN 978-80-247-3267-1. Kapitola Válka, mír a válka: 1915-39, s. 293.
- ↑ First Labour government [online]. Working Class Movement Library [cit. 2020-11-01]. (History of government). Dostupné online. (v angličtině)
- ↑ Britain’s First Labour Government by John Shepherd and Keith Laybourn: Ghetto politics [online]. NewStatesman, 2013-05-28 [cit. 2020-11-01]. Dostupné online. (v angličtině)
- ↑ Ramsay MacDonald [online]. Britannica, 2020-10-08 [cit. 2020-11-01]. Dostupné online. (v angličtině)
- ↑ The 1924 general election [online]. Liberal HISTORY. Dostupné online. (v angličtině)
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.