Antarktický smluvní systém
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/7e/Antarctica.jpg/220px-Antarctica.jpg)
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/68/Flag_of_the_Antarctic_Treaty.svg/220px-Flag_of_the_Antarctic_Treaty.svg.png)
Antarktický smluvní systém (anglicky ATS – Antarctic Treaty System) je komplex opatření regulující vztahy mezi jednotlivými státy v oblasti Antarktidy. Pro účely ATS je Antarktida definována jako území jižně od 60. rovnoběžky včetně plovoucích ledovců.
Smlouvy v současnosti uznává celkem 48 zemí. Antarktida je podle nich považována za nadnárodní území určené pouze pro vědecké účely. Vyloučeny jsou jakékoli zábory území pro konkrétní stát a také vojenské aktivity.
Smlouvy o Antarktidě
[editovat | editovat zdroj]Smlouva o Antarktidě
[editovat | editovat zdroj]Základem Antarktického smluvního systému se stala Smlouva o Antarktidě, která byla uzavřena 1. prosince 1959 ve Washingtonu a vstoupila v platnost 23. června 1961.[1] Signovalo ji původně 12 zemí, které měly na Antarktidě alespoň jednu stanici s personálem v průběhu celého roku, další státy se přidaly později.[1] Byla první smlouvou během studené války, která omezovala vojenskou moc. Smlouvě podléhá veškerá pevná zem jižně od 60. rovnoběžky včetně plovoucích šelfových ledovců.
Dohoda byla uzavřena u příležitosti Mezinárodního geofyzikálního roku (1957–1958), kdy došlo k dříve nebývalé mezinárodní vědecké spolupráci. Ta se vztahovala také na oblast Antarktidy, kde bylo vystavěno množství polárních stanic. Spolupráce vědců z různých států vyústila v uzavření mezinárodní smlouvy.
Smlouvu původně podepsalo 12 států, jejichž expedice v roce 1959 v Antarktidě aktivně pracovaly – Argentina, Austrálie, Belgie, Chile, Francie, Japonsko, Nový Zéland, Norsko, JAR, Sovětský svaz, Spojené království, Spojené státy.[1]
Dalších 38 zemí se ke smlouvě připojilo později, přičemž některé získaly poradní právo (hlasovací právo) v případných společných rozhodováních, a tedy významnější postavení. Díky výzkumné činnosti na Mendelově polární stanici patří Česko od 1. dubna 2014 mezi státy s hlasovacím právem.[1][2] Do té doby bylo Česko jediným státem, který měl samostatnou stanici, ale neměl status poradní strany.[3] Smlouvu o Antarktidě může v budoucnu podepsat jakýkoliv další člen OSN.
Nejdůležitějšími body smlouvy jsou mírová vědecká spolupráce, zákaz vojenského využití a pozastavení všech nároků na suverenitu nad jakoukoliv částí Antarktidy. (Na současných mapách jsou nadále vyznačovány územní nároky jednotlivých zemí, které byly vzneseny před rokem 1959, protože nebyly zrušeny, jen pozastaveny; jiný význam než informativní však v současnosti nemají.)
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/7e/Antarctica.jpg/220px-Antarctica.jpg)
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b8/Pam%C4%9Btn%C3%AD_deska_k_60._v%C3%BDro%C4%8D%C3%AD_podpisu_Smlouvy_o_Antarktid%C4%9B_%2801%29.jpg/220px-Pam%C4%9Btn%C3%AD_deska_k_60._v%C3%BDro%C4%8D%C3%AD_podpisu_Smlouvy_o_Antarktid%C4%9B_%2801%29.jpg)
Obsah smlouvy o Antarktidě
[editovat | editovat zdroj]- Preambule – Antarktida má sloužit výhradně mírovým účelům a nemá být dějištěm ani předmětem mezinárodních sporů
- Článek 1 – Antarktida bude sloužit pouze mírovým účelům, jakékoliv vojenské využití je zakázáno (vojenský personál či zařízení je ovšem možné využít pro mírové účely)
- Článek 2 – v Antarktidě bude pokračovat svobodný vědecký výzkum a spolupráce
- Článek 3 – smluvní strany si budou vyměňovat vědecký personál, údaje a výsledky vědeckých pozorování a informace o plánech vědeckých prací
- Článek 4 – dosavadní vznášené nároky všech států na územní svrchovanost v jakékoliv části Antarktidy jsou zmrazeny po dobu platnosti této smlouvy
- Článek 5 – jsou zakázány jaderné výbuchy i zneškodňování radioaktivního odpadového materiálu v Antarktidě
- Článek 6 – smlouvě podléhá území na jih od 60. rovnoběžky jižní šířky včetně plovoucích ledovců (nikoliv volné moře)
- Článek 7 – smluvní strany mají právo jmenovat pozorovatele pro jakoukoli inspekci a tento pozorovatel má v kteroukoli dobu volný přístup do všech oblastí Antarktidy (včetně všech stanic, lodí a letadel na základnách); každá smluvní strana musí ostatní informovat o všech výpravách do Antarktidy, o všech stanicích a o každém vojenském personálu či vybavení
- Článek 8 – všichni pozorovatelé i vědecký personál podléhají jurisdikci svého státu
- Článek 9 – zástupci smluvních stran se budou scházet na pravidelných konferencích, kde budou diskutovat o všech problémech, které se týkají Antarktidy
- Článek 10 – všechny smluvní strany zajistí, aby v Antarktidě nebyla prováděna žádná činnost odporující této smlouvě
- Článek 11 – jakékoliv spory se budou řešit mírovými prostředky, jednáním a šetřením; pokud nedojde k dohodě, bude spor řešit mezinárodní soud
- Článek 12 – smlouva může být kdykoliv změněna nebo doplněna, pokud budou souhlasit všechny smluvní strany; po uplynutí 30 let od započetí platnosti smlouvy je k její změně nutný souhlas pouhé většiny smluvních stran
- Článek 13 – smlouvu může v budoucnu podepsat jakýkoliv stát OSN nebo jakýkoliv jiný stát, pokud souhlasí všechny smluvní strany
- Článek 14 – smlouva bude uložena v archivu vlády Spojených států amerických
Dodatkové smlouvy
[editovat | editovat zdroj]Ke smlouvě o Antarktidě se druží asi 200 dalších doporučení a opatření včetně:
- Dohodnutá opatření pro zachování antarktické fauny a flóry (1964)
- Úmluva o zachování antarktických tuleňů (1972)
- Úmluva o zachování živých mořských zdrojů Antarktidy (1980)
- Úmluva o regulaci aktivit při využívání nerostných surovin Antarktidy (1988; nikdy nevstoupila v platnost)
- Protokol o ochraně životního prostředí ke Smlouvě o Antarktidě (4. října 1991; platný od 14. ledna 1998)
Členské státy
[editovat | editovat zdroj]![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c8/Antarctic_Treaty_parties.svg/350px-Antarctic_Treaty_parties.svg.png)
Stát | Původní signatář | Hlasovací právo | Pozorovatel |
---|---|---|---|
![]() |
23. června 1961 | ||
![]() |
23. června 1961 | ||
![]() |
26. června 1960 | ||
![]() |
27. prosince 2006 | ||
![]() |
12. září 1983 | 16. května 1975 | |
![]() |
25. května 1998 | 11. září 1978 | |
![]() ![]() |
1. dubna 2014 | 14. června 1962 | |
![]() |
7. října 1985 | 8. června 1983 | |
![]() |
20. května 1965 | ||
![]() |
19. listopadu 1990 | 15. září 1987 | |
![]() |
17. května 2001 | ||
![]() |
9. října 1989 | 15. května 1984 | |
![]() |
16. září 1960 | ||
![]() |
31. července 1991 | ||
![]() |
23. června 1961 | ||
![]() |
12. září 1983 | 19. srpna 1983 | |
![]() |
5. října 1987 | 18. března 1981 | |
![]() |
4. srpna 1960 | ||
![]() |
21. června 1960 | ||
![]() |
9. října 1989 | 28. listopadu 1986 | |
![]() |
4. května 1988 | ||
![]() |
31. ledna 1989 | ||
![]() |
16. srpna 1984 | ||
![]() |
27. ledna 1984 | ||
![]() |
30. května 2008 | ||
![]() ![]() |
3. března 1981 5. října 1987 |
5. února 1979 19. listopadu 1974 | |
![]() |
19. listopadu 1990 | 30. března 1967 | |
![]() |
24. srpna 1960 | ||
![]() |
1. listopadu 1960 | ||
![]() |
16. března 1981 | ||
![]() |
9. října 1989 | 10, května 1981 | |
![]() |
29. července 1977 | 8. června 1961 | |
![]() |
29. ledna 2010 | ||
![]() |
25. srpna 1987 | ||
![]() |
15. září 1971 | ||
![]() ![]() |
2. října 1960 | ||
![]() |
8. ledna 1987 | ||
![]() |
21. ledna 1987 | ||
![]() ![]() |
14. června 1962 | ||
![]() |
18. srpna 1960 | ||
![]() |
21. září 1988 | 31. března 1982 | |
![]() |
21. září 1988 | 24. března 1984 | |
![]() |
15. října 1990 | ||
![]() |
25. ledna 1996 | ||
![]() |
27. května 2004 | 28. října 1992 | |
![]() |
7. října 1985 | 11. ledna 1980 | |
![]() |
31. května 1960 | ||
![]() |
24. května 1999 |
Konference států Antarktické smlouvy
[editovat | editovat zdroj]Každý rok se koná Konference států Antarktické smlouvy (ATCM – Antarctic Treaty Consultative Meeting). Do roku 1994 setkání probíhalo jednou za dva roky. Ze 46 signatářů smlouvy má pouhých 29 členů možnost rozhodovat a hlasovat, nicméně i zbylí zástupci států se mohou setkání zúčastnit. Mezi 29 států, které mají hlasovací právo, patří původních 12 členů, kteří podepsali Antarktickou smlouvu, a dalších 17 zemí, které prokázaly zájem o Antarktidu prováděním významné vědecké činnosti v této oblasti (zejména výstavba polárních stanic a vysílání expedic).
Konferenci pořádá vždy jedna ze zemí s hlasovacím právem (střídají se v abecedním pořadí podle anglického názvu). Během 14 dní jednotlivé členské státy diskutují o všech záležitostech týkajících se Antarktidy, ať už se jedná o problémy právnické, vědecké, či ekologické.
Konference se účastní také další mezinárodní organizace, které se Antarktidou a ekologií zabývají, např. Vědecký výbor pro výzkum Antarktidy (SCAR – Scientific Committee on Antarctic Research), Komise pro ochranu životního prostředí (CEP – Committee for Environmental Protection), Mezinárodní sdružení antarktických cestovních kanceláří (IAATO – International Association of Antarctic Tour Operators), Rada vedoucích národních antarktických programů (COMNAP – Council of Managers of National Antarctic Programmes), Komise pro zachování živých mořských zdrojů Antarktidy (CCAMLR – Commission for the Conservation of Antarctic Marine Living Resources), Mezinárodní hydrografická organizace (IHO – International Hydrographic Organisation) či Stálý výbor pro logistiku a operace v Antarktidě (SCALOP – Standing Committee on Antarctic Logistics and Operations).
Dosavadní konference států Antarktické smlouvy:[4]
- Canberra, Austrálie (10. 7. 1961 – 24. 7. 1961)
- Buenos Aires, Argentina (18. 7. 1962 – 28. 7. 1962)
- Brusel, Belgie (2. 6. 1964 – 13. 6. 1964)
- Santiago, Chile (3. 11. 1966 – 18. 11. 1966)
- Paříž, Francie (18. 11. 1968 – 29. 11. 1968)
- Tokio, Japonsko (19. 10. 1970 – 31. 10. 1970)
- Wellington, Nový Zéland (30. 10. 1972 – 10. 11. 1972)
- Oslo, Norsko (9. 6. 1975 – 20. 6. 1975)
- Londýn, Spojené království (19. 9. 1977 – 7. 10. 1977)
- Washington, USA (17. 9. 1979 – 5. 10. 1979)
- Buenos Aires, Argentina (23. 6. 1981 – 7. 7. 1981)
- Canberra, Austrálie (13. 9. 1983 – 27. 9. 1983)
- Brusel, Belgie (8. 10. 1985 – 18. 10. 1985)
- Rio de Janeiro, Brazílie (6. 10. 1987 – 16. 10. 1987)
- Paříž, Francie (9. 10. 1989 – 20. 10. 1989)
- Bonn, Německo (7. 10. 1991 – 18. 10. 1991)
- Benátky, Itálie (11. 11. 1992 – 26. 11. 1992)
- Kyoto, Japonsko (11. 4. 1994 – 22. 4. 1994)
- Soul, Jižní Korea (8. 5. 1995 – 19. 5. 1995)
- Utrecht, Nizozemsko (29. 4. 1996 – 10. 5. 1996)
- Christchurch, Nový Zéland (19. 5. 1997 – 30. 5. 1997)
- Tromsø, Norsko (25. 5. 1998 – 5. 6. 1998)
- Lima, Peru (24. 5. 1999 – 4. 6. 1999)
- Sankt-Petěrburg, Rusko (9. 7. 2001 – 20. 7. 2001)
- Varšava, Polsko (9. 9. 2002 – 20. 9. 2002)
- Madrid, Španělsko (9. 6. 2003 – 20. 6. 2003)
- Kapské Město, JAR (24. 5. 2004 – 4. 6. 2004)
- Stockholm, Švédsko (6. 6. 2005 – 17. 6. 2005)
- Edinburgh, Spojené království (12. 6. 2006 – 23. 6. 2006)
- Dillí, Indie (30. 4. 2007 – 11. 5. 2007)
- Kyjev, Ukrajina (2. 6. 2008 – 13. 6. 2008)
- Baltimore, USA (6. 4. 2009 – 17 . 4. 2009)
- Punta del Este, Uruguay (3. 5. 2010 – 14. 5. 2010)
- Buenos Aires, Argentina (20. 6. 2011 – 1. 7. 2011)
- Hobart, Austrálie (11. 6. 2012 – 20. 6. 2012)
- Brusel, Belgie (20. 5. 2013 – 29. 5. 2013)
- Brasília, Brazílie (28. 4. 2014 – 7. 5. 2014)
- Sofie, Bulharsko (1. 6. 2015 – 10. 6. 2015)
- Santiago, Chile (23. 5. 2016 – 1. 6. 2016)
- Peking, Čína (22. 5. 2017 – 1. 6. 2017)
- Buenos Aires, Argentina (13. 5. 2018 – 18. 5. 2018)
- Praha, Česko (1. 7. 2019 – 11. 7. 2019)
- Paříž, Francie (14. 6. 2021 – 24. 6. 2021)
- Berlín, Německo (23. 5. 2022 – 2. 6. 2022)
- Helsinky, Finsko (29. 5. 2023 – 8. 6. 2023)
- Kóčin, Indie (20. 5. 2024 – 30. 5. 2024) (v přípravě)
Sekretariát Antarktické smlouvy
[editovat | editovat zdroj]Sekretariát Antarktické smlouvy je organizace, ustavená v Buenos Aires v Argentině v září 2004 z rozhodnutí Poradního setkání Antarktické smlouvy.
Mezi úkoly sekretariátu patří:
- příprava a podpora každoročního Poradního setkání Antarktické smlouvy a setkání Komise pro ochranu životního prostředí (CEP – Committee for Environmental Protection);
- usnadnění komunikace mezi signatáři Smlouvy o Antarktidě a Protokolu o ochraně životního prostředí k této smlouvě;
- sběr, uchovávání, pořádání a publikace dokumentů Poradního setkání Antarktické smlouvy;
- poskytování a šíření informací o Antarktickém smluvním systému a dalších aktivitách na veřejnosti.
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ a b c d kar. Antarktida je jediný kontinent, kde plně vládne konsenzus mezi státy. Už 60 let. ČT24 [online]. Česká televize, 2021-06-23 [cit. 2021-08-31]. Dostupné online.
- ↑ Decision 1 (2013) - ATCM XXXVI - CEP XVI, Brussels: Recognition of the Czech Republic as a Consultative Party. The Secretariat of the Antarctic Treaty [online]. [2013] [cit. 10.12.2019]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu.
- ↑ Česká republika získala pravomoc rozhodovat o dění na Antarktidě. Mininisterstvo zahraničních věcí ČR [online]. 29.05.2013 16:44, aktualiz. 15.01.2014 10:59 [cit. 10.12.2019]. Dostupné online.
- ↑ List of Meetings [online]. Secretariat of the Antarctic Treaty [cit. 2023-12-07]. Dostupné online. (anglicky)
Související články
[editovat | editovat zdroj]Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Antarktický smluvní systém na Wikimedia Commons
- Sekretariát Antarktické smlouvy
- Mezinárodněprávní postavení Antarktidy a ochrana jejího životního prostředí
- Zákon č. 276/2003 Sb., o Antarktidě a o změně některých zákonů, obsahující Smlouvu o Antarktidě a dodatkový protokol
- České právo a Antarktida
Dílo Smlouva o Antarktidě ve Wikizdrojích
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.