Notre musique
![]() | |
Fitxa | |
---|---|
Direcció | Jean-Luc Godard ![]() |
Protagonistes | |
Producció | Alain Sarde ![]() |
Guió | Jean-Luc Godard ![]() |
Música | Meredith Monk ![]() |
Fotografia | Julien Hirsch ![]() |
Muntatge | Jean-Luc Godard ![]() |
Productora | Vega Film (en) ![]() ![]() ![]() ![]() |
Dades i xifres | |
País d'origen | França i Suïssa ![]() |
Estrena | 2004 ![]() |
Durada | 80 min ![]() |
Idioma original | francès ![]() |
Color | en color ![]() |
Descripció | |
Gènere | drama ![]() |
Tema | violència, violència gràfica i destrucció ![]() |
Lloc de la narració | Sarajevo ![]() |
Premis i nominacions | |
Nominacions | |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Notre musique és una pel·lícula francesa dirigida per Jean-Luc Godard estrenada el 2004.
Argument
[modifica]Aquesta pel·lícula es compon de tres parts de longituds desiguals : «Regne 1 - Infern» és composta de diverses imatges de guerra, sense ordre cronològic ni històric. Les imatges són procedents de documentals, de documents de propaganda dels exèrcits o agafades de pel·lícules de ficció. Cap so original, tot i que s'ha agafat música i algunes frases. Aquestes seqüències molt curtes resumeixen les diferents maneres de dominar, de matar o de morir. «Regne 2 - Purgatori » és la part més llarga. Desenvolupada a la ciutat de Sarajevo a l'època actual, amb ocasió de les Trobades Europees del Llibre. Es tracta de conferències o de senzilles converses a propòsit de la necessitat de la poesia, de la imatge d'un mateix i de l'altre, de Palestina i d'Israel, dels indis d'Amèrica, i tant de persones reals com de personatges imaginaris. Una visita al pont de Mostar, en reconstrucció, simbolitza l'intercanvi entre culpabilitat i perdó. Godard mateix ens lliura una magistral lliçó de descodificació de les imatges, ensenyant-nos com dues imatges semblants poden ser llegides de maneres radicalment oposades en funció del mite que pot existir al darrere. «Regne 3 - Paradis » ens mostra una jove que, havent-se sacrificat per la pau a Israel, troba la seva recompensa a la vora d'un llac idíl·lic, però estretament vigilat. Godard ens deixa anar aquesta terrible advertència: «Els carrers del Paradís són guardats pels Marines dels Estats Units d'Amèrica»[1]
La pel·lícula utilitza com a banda sonora música de la compositora estatunidenca Meredith Monk.
Crítica
[modifica]Aquesta pel·lícula, presentada fora de competició al Festival de Canes 2004, empeny l'espectador a reflexionar.
Godard s'adreça a la nostra intel·ligència i intenta trobar les arrels comunes de totes les guerres. Ret homenatge a través dels llibres i d'una biblioteca desolada al Fahrenheit 451, de François Truffaut.
Repartiment
[modifica]- Sarah Adler: Judith Lerner
- Nade Dieu: Olga Brodsky
- Rony Kramer: Ramos Garcia
- Jean-Christophe Bouvet: C. Maillard
- George Aguilar: l'indi
- Leticia Gutiérrez: l'índia
- Simon Eine: Olivier Naville
i en els seus propis papers :
- Jean-Luc Godard
- Juan Goytisolo
- Mahmoud Darwich
- Jean-Paul Curnier
- Pierre Bergounioux
- Gilles Pecqueux
Premis
[modifica]- Premi FIPRESCI al Festival Internacional de cinema de Sant Sebastià 2004 per Jean-Luc Godard.
Referències
[modifica]- ↑ «Notre musique». The New York Times.
Filmografia de Jean-Luc Godard | ||
---|---|---|
Llargmetratges |
| |
Curts i segments |
| |
Relacionats |
|
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.