Ciència-ficció dura
La ciència-ficció dura és un subgènere dins de la literatura de ciència-ficció que es caracteritza pel realisme i l'alt nivell de detall en els aparells i invents tecnològics, les teories científiques i les possibilitats de l'acció.
Malgrat tractar esdeveniments impossibles o encara no factibles, la versemblança és un factor fonamental del gènere.
El terme prové del crític Peter Schuyler Miller, qui el 1957 va referir-se a aquesta modalitat en oposició a la ciència-ficció especulativa o "soft", que no té tant rigor científic.[1]
Tots dos conceptes actuen com a extrems d'un continu, la Ciència-ficció, però usualment és l'etiqueta de "hard" la que es realça mentre que es deixa sense adjectivar qualsevol altre subgènere.
Característiques
[modifica]La ciència-ficció dura inclou descripcions àmplies d'aparells i de vegades suposa un bagatge científic previ per poder entendre les hipòtesis plantejades, per això els seus lectors són més reduïts que altres subgèneres. L'estil és menys retòric[2] que en altres modalitats de ficció, fet que ha causat a vegades el menyspreu de la crítica.
Les trames sovint queden supeditades a l'ambientació tècnica. La versemblança d'aquesta ambientació depèn força dels avenços en ciència al món real i el coneixement de l'autor, i per tant els llibres de ciència-ficció dura estan fortament lligats a l'època de creació i el futur actua com a mètode de falsació de les hipòtesis teòriques allà plantejades. Acostumen a basar-se en el paradigma dominant o desenvolupen imaginativament els camps d'estudi en auge en aquell moment en les ciències experimentals, i menys en les ciències socials.
El gènere començà a adquirir un caràcter independent als anys 50, tot i que té precedents històrics que daten dels primers textos de ciència-ficció. La revista Analog Science Fiction and Fact hi tingué un paper clau, ja que en ella es van publicar els relats que definirien el gènere i els lectors podien comentar-los discutint la veracitat o adequació de la seva part tècnica. Per primer cop, el focus dels comentaris estaven situats en la ciència i no en la construcció literària. Des d'aleshores el gènere va anar creixent en seguidors fins a l'actualitat.
Algunes de les obres més famoses han estat adaptades al cinema, on visualment es poden mostrar els aparells i els diàlegs poden intentar explicar els seus principis rectors. Aquestes adaptacions, però, sovint han de renunciar a gran part del complement científic i centrar-se més en l'argument, per la qual cosa no sempre respecten els principis del gènere i passen a ser obres de ciència-ficció suau.
Obres més destacades
[modifica]- Surface Tension, de James Blish
- Mission of Gravity, de Hal Clement
- Rendezvous with Rama, d'Arthur C. Clarke
- Saga de La Fundació, d'Isaac Asimov
- Solaris, de Stanislav Lem
- The Forever War, de Joe Haldeman
- Dragon's Egg, de Robert Lull Forward
- Contact, de Carl Sagan
- Ringworld, de Larry Niven
Referències
[modifica]- ↑ Hartwell, David G.; Cramer, Kathryn (2002). "Introduction: New People, New Places, New Politics". The Hard SF Renaissance. New York: Tor. ISBN 0-312-87635-1.
- ↑ Samuelson, David N. (July 1993). "Modes of Extrapolation: The Formulas of Hard Science Fiction". Science Fiction Studies. 20
Ficció Científica | |
---|---|
Context històric |
|
Subgèneres |
|
Temàtiques |
|
Guardons i Convencions |
|
Altres articles |
|
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.