Al-Mudhàffar Sulayman
Biografia | |
---|---|
Mort | 1250 ![]() |
![]() | |
1214 – 1215 ← an-Nàssir Ayyub – al-Massud Yússuf → ![]() | |
Dades personals | |
Religió | Sunnisme ![]() |
Activitat | |
Ocupació | presoner (1215–1250), governant ![]() |
Família | |
Família | Dinastia aiúbida ![]() |
Pare | Xahanxah ibn Ayyub ![]() |
Al-Màlik al-Mudhàffar Sulayman ibn Taqí-d-Din ibn Xahanxah ibn Ayyub as-Sufí (mort el 1191) fou un príncep aiúbida, fill d'al-Mansur Muhàmmad ibn Taqí-d-Din Umar, emir del Iemen del 1214 al 1215 i d'Hama del 1229 al 1244.
Poc després de la mort d'an-Nàssir Ayyub (24 de maig de 1214), la seva mare que estava a Habb, després d'incitar la mort del visir Badr-ad-Din, va anar cap a Taizz; suposadament alarmada per diversos atacs de les tribus àrabs, va convidar a assolir el poder com emir a un príncep aiúbida, al-Mudhàffar Sulayman que estava fent el pelegrinatge a la Meca, i que va acceptar. Es va presentar a Taizz i fou reconegut per les guarnicions kurdes del país. Però no fou un bon emir i es va dedicar principalment als plaers i la beguda i mentre l'imam Abd-Al·lah es va apoderar de Sanà, Dhimar i Kawkaban.
Al-Àdil I va enviar al Iemen al seu net al-Massud Yússuf; un enviat d'aquest es va presentar a Sulayman al que va oferir el govern de les terres altes a condició de reconèixer a al-Massud les planes. Però un dels governadors aiúbides, Badr-ad-Din Hàssan ar-Rassul, va convèncer al-Massud d'anar a Taizz i de forçar els soldats i servidors de Sulayman a abandonar el servei d'aquest. Així ho va fer i, abandonat per tots, Sulayman es va rendir. El 10 de juny de 1215 al-Massud va entrar a la fortalesa de Taizz.
Sulayman fou enviat a Egipte. El 1221 el tron d'Hamat fou usurpat pel seu germà an-Nàssir Kilij Arslan ibn Taqí-d-Din, però finalment va poder ocupar el poder a Hamat el 1229/1230 i el va conservar fins a la seva mort el 1244/1245. El va succeir el seu fill al-Mansur Taqí-d-Din Mahmud ibn al-Mudhàffar.
Font
[modifica]- Ali ben al-Hasan al-Khazradji, The pearls-strings: a history of the Resuliyy dinasty of Yemen, traducció de Sir James W. Redhouse, Leyden i Londres, 1906
Egipte (1171-1250) | Saladí · al-Aziz Uthman ibn Salah-ad-Din · al-Mansur ibn al-Aziz · al-Àdil I · al-Kàmil ibn al-Àdil · al-Àdil II · as-Sàlih Ayyub · Turan-Xah ibn as-Sàlih Ayyub · al-Àixraf II |
---|---|
Damasc (1174-1260) | |
Alep (1183-1260) | |
Homs (1175-1262) | Àssad-ad-Din Xírkuh · al-Qàhir ibn Xírkuh · al-Mujàhid ibn al-Qàhir · al-Mansur ibn al-Mujàhid · al-Àixraf ibn al-Mansur · as-Sàlih ibn al-Àixraf |
Hama (1175-1341) | al-Mudhàffar Taqí-d-Din Úmar · al-Mansur Muhàmmad ibn Taqí-d-Din Umar · an-Nàssir ibn Sulayman · al-Mudhàffar Sulayman · al-Mansur II ibn al-Mudhàffar · al-Mudhàffar III ibn al-Mansur · Abu-l-Fidà · al-Àfdal ibn Abi-l-Fidà |
Mayyafarikin (1200-1260) | |
Iemen (1173-1228) | |
Diyar Bakr (1192-1245) | |
al-Karak (1192-1262) | al-Àdil I · al-Muàddham ibn al-Àdil · an-Nàssir Dawud · al-Muàddham Issa · as-Sàlih Ayyub · Mussa al-Múghlib |
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.