Футуризъм
Тази статия е за художественото направление от 1910-те и 1920-те години. За изследването на бъдещето вижте Футурология.
Футуризмът (на латински: futurum – бъдеще) е художествено направление в изобразителното изкуство, литературата и музиката от 1910-те и 1920-те години.
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8d/Zang-cover.jpg/200px-Zang-cover.jpg)
Развива се в почти всички европейски страни, с 2 важни центъра – Италия и Русия.
Естетическа доктрина
[редактиране | редактиране на кода]В естетически план корените на футуризма лежат в натурализма, символизма и унанимизма. Във философски план – във философията на Фридрих Ницше, Анри Бергсон и Жорж Сорел.
Италиански футуризъм
[редактиране | редактиране на кода]Футуризмът се ражда в Италия с първия „Манифест на футуризма“ от Филипо Томазо Маринети, публикуван във френския вестник Фигаро на 20 февруари 1909 г. Скоро текстът е препечатан в миланското списание „Поезия“ под заглавие „Основание и манифест на футуризма“. Започвайки с лиричния образ на автомобилен рейд, който неизбежно ще завърши в кална канавка, манифестът обявява отказа си от установените до този момент ценности и застава принципно срещу художественото наследство на миналото. Той търси нови, актуални изразни средства, които да разрушат утвърдените художествени форми и представи за изкуството. Такива са любовта към опасностите, бунтовните инстинкти, красотата на движението и скоростта, войната („единствената хигиена на света“), машините и всички най-напреднали форми на индустриалната цивилизация.
В манифеста Маринети пише:
„ |
|
“ |
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c6/Russolo%2C_Carr%C3%A0%2C_Marinetti%2C_Boccioni_and_Severini_in_front_of_Le_Figaro%2C_Paris%2C_9_February_1912.jpg/300px-Russolo%2C_Carr%C3%A0%2C_Marinetti%2C_Boccioni_and_Severini_in_front_of_Le_Figaro%2C_Paris%2C_9_February_1912.jpg)
След публикуването на Манифеста около Маринети се създава група поети: Либеро Алтомаре, Джовани Папини, Джузепе Кариери, Арденго Софичи и др. На 14 февруари 1910 г. в „Театро Лирико“ се провежда паметна поетическа вечер, определена от „Кориере де ла сера“ като скандална. В края на срещата в театъра нахлува полицията. През същата година футуризмът се настанява и в изобразителното изкуство, с присъединяването на художници като Джакомо Бала, Джино Северини, Умберто Бочони и др., които публикуват свои манифести. През 1912 и 1913 г., в отговор на Първия манифест на Маринети и неговото „презрение към жените“, Валентина де Сен-Пойнт публикува съответно „Манифест на жените футуристи“ и „Футуристки манифест на похотта“. По това време като военен кореспондент Маринети отразява Балканската война, по който повод пише поемата „Дзанг тумб тумб“ (1914 г.). Футуризмът обхваща още музиката, театъра, киното и малко по малко се превръща в изкуството на бунтовния устрем, на динамичната промяна, на един по-различен експресионизъм, доколкото е уместно сравнението, поне в литературата.
Руски футуризъм
[редактиране | редактиране на кода]![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f9/Cyclist_%28Goncharova%2C_1913%29.jpg/220px-Cyclist_%28Goncharova%2C_1913%29.jpg)
Първите футуристи в Русия са художниците братя Бурлюк. Давид Бурлюк е основателят на колонията „Гилея“. Около себе си той събира такива индивидуалности като Владимир Маяковски, Велимир Хлебников, Алексей Кручоних, Бенедикт Лившиц, Елена Гуро. Всички те са и художници, и поети, макар постепенно всеки да избира едното поприще като основно. В първия манифест на групата – „Плесница на обществения вкус“ се казва между другото: „Да изхвърлим Пушкин, Достоевски, Толстой и прочее от парахода на съвременността“. Макар призивът да е смекчен малко по-нататък: „Който не забрави първата си любов, няма да познае последната си“. И дори такива кумири на поетите от епохата, като Александър Блок, не остават встрани от коментара, че „им трябва само вила на речен бряг“. В крайна сметка сред големите поети на ХХ век остават трима руски футуристи: Маяковски, Хлебников и Пастернак. Макар сред поетите футуристи през второто десетилетие на ХХ век да са дори бъдещите големи учени литературоведи Роман Якобсон и Виктор Шкловски.
Изобразително изкуство
[редактиране | редактиране на кода]Вдъхновени от Кубизма, футуристите наблягат на едновременната множествена гледна точка, но за разлика от кубистите, които запазват относителна неподвижност на обекта, те се стремят да изобразят самото движение. Средствата, с които си служат, за да осъществят тази цел, са най-често изобразяване на отделните последователни фази от „разложеното“ на части движение на изобразения предмет или форма. В „Манифеста на футуристичната живопис“ от 1910 г. се оказва, че универсалният динамизъм на съвременния живот трябва да бъде пресъздаден в изкуството, като „динамично светоусещане“. Според футуристите именно скоростта и технологията са символите на модерния свят.
-
Умберто Бочони, зарисовка за картината Градът расте, 1910
-
Умберто Бочони, Динамизмът на един велосипедист (Dinamismo di un ciclista), 1913
-
Джоузеф Стела, Битката на светлината, Кони Айлънд, 1913
-
Умберто Бочони, Уникални форми на континуалност в пространството, 1913
-
Умберто Бочони, 1912, Еластичност (Elasticità)
-
Джоузеф Стела, Бруклинският мост, 1919 – 20
Мода
[редактиране | редактиране на кода]![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/bc/Casa_Sant%27Elia.jpg/220px-Casa_Sant%27Elia.jpg)
Футуристките манифести в областта на модата започват с онзи, написан от Джакомо Бала – „Футуристичен манифест за мъжкото облекло“ от 1914 г., последван от „Антинеутралното облекло: Футуристичен манифест“ същата година. През 1920 г. е отпечатан „Манифест на футуристичната дамска мода“ от Volt (псевдоним на Винченцо Фани). През 1932 г. излиза „Манифест за промяна на мъжката мода“ на братята Ернесто и Руджеро Микаелес. По същото време Маринети заедно с Енрико Прамполини и няколко души от второто поколение футуристи работи върху „Футуристичен манифест: италианската шапка“, а през 1933 г. Ренато ди Босо и Игнацио Скурто издават „Футуристичен манифест: Италианската вратовръзка“.[1]
Музика
[редактиране | редактиране на кода]Първият манифест на италианската футуристка музика е от 1912 г. – с автор Балила Пратела.[2]
Кинематография
[редактиране | редактиране на кода]Маринети намира съмишленици и за революция на сетивата чрез набиращото сила кино.[3]
Представители
[редактиране | редактиране на кода]- Литература
- Филипо Маринети
- Владимир Маяковски
- Велимир Хлебников
- Игор Северянин
- Борис Пастернак
- Изобразително изкуство
- Джакомо Бала,
- Умберто Бочони,
- Луиджи Русоло,
- Карло Кара,
- Николай Дюлгеров (1901 – 1982) – архитект и художник,
- Лазар Ненков Лазаров (1941 – 2006) – художник,
- Казимир Малевич.
- Музика
- Франческо Пратела
- Кино
Свързани теми
[редактиране | редактиране на кода]- Кубо-футуризъм
- Районизъм
- Аналитично изкуство
- Нео-футуризъм
- Аеропитура
Източници
[редактиране | редактиране на кода]- ↑ ((en)) Futurist fashion, italian, 19 септември 2010
- ↑ ((en)) Manifesto of Futurist Musicians by Balilla Pratella, препубликувано по Apollonio, Umbro, ed. Documents of 20th Century Art: Futurist Manifestos. Brain, Robert, R.W. Flint, J.C. Higgitt, and Caroline Tisdall, trans. New York: Viking Press, 1973. 31 – 38.
- ↑ ((en)) F.T. Marinetti, Bruno Corra, Emilio Settimelli, Arnaldo Ginna, Giacomo Balla, Remo Chiti, The Futurist Cinema
Външни препратки
[редактиране | редактиране на кода]- Луиджи Русоло и музиката на футуризма, електронно списание LiterNet, 21 април 2001, № 4 (17)
- Давид Бурлюк, Радио-стил. Универсален лагер на радио-модернистите, електронно списание LiterNet, 2 май 2001, № 5 (18)
- Велимир Хлебников в Литернет
- ((en)) Футуризмът, сайт, създаден от Ким Скарбъроу
- ((en)) Дефиниция на Футуризъм в WebMuseum, Paris
- ((en)) Футуристичното изкуство Архив на оригинала от 2013-01-15 в Wayback Machine. на сайта ArtLex
- ((en)) Visual Futurist Multimedia and Digital Arts
- ((en)) Maurizio Scudiero, The Italian Futurist Book
- ((en)) The Futurist Moment: Howlers, Exploders, Crumplers, Hissers, and Scrapers Архив на оригинала от 2005-04-08 в Wayback Machine. by Kenneth Goldsmith
- ((en)) The Neofuturists
- ((en)) New York neo-futurists
|
|
Text is available under the CC BY-SA 4.0 license; additional terms may apply.
Images, videos and audio are available under their respective licenses.